Dictionary:Changing Meanings/5
Jump to navigation
Jump to search
EN/HEע/E
Lexical: Changing Meanings
Sources
Biblical Texts
Bereshit 7:1בראשית ז׳:א׳
Hashem said to Noah, “Come with all of your household into the ship, for I have seen your righteousness before me in this generation. | וַיֹּאמֶר י״י לְנֹחַ בֹּא אַתָּה וְכׇל בֵּיתְךָ אֶל הַתֵּבָה כִּי אֹתְךָ רָאִיתִי צַדִּיק לְפָנַי בַּדּוֹר הַזֶּה. |
Bereshit 12:15בראשית י״ב:ט״ו
The princes of Pharaoh saw her, and praised her to Pharaoh; and the woman was taken into Pharaoh’s house. | וַיִּרְאוּ אֹתָהּ שָׂרֵי פַרְעֹה וַיְהַלְלוּ אֹתָהּ אֶל פַּרְעֹה וַתֻּקַּח הָאִשָּׁה בֵּית פַּרְעֹה. |
Bereshit 18:18בראשית י״ח:י״ח
since Abraham has surely become a great and mighty nation, and all the nations of the earth will be blessed in him? | וְאַבְרָהָם הָיוֹ יִהְיֶה לְגוֹי גָּדוֹל וְעָצוּם וְנִבְרְכוּ בוֹ כֹּל גּוֹיֵי הָאָרֶץ. |
Bereshit 19:2בראשית י״ט:ב׳
and he said, “See now, my lords, please turn aside into your servant’s house, stay all night, wash your feet, and you can rise up early, and go on your way.” They said, “No, but we will stay in the street all night.” | וַיֹּאמֶר הִנֶּה נָּא אֲדֹנַי סוּרוּ נָא אֶל בֵּית עַבְדְּכֶם וְלִינוּ וְרַחֲצוּ רַגְלֵיכֶם וְהִשְׁכַּמְתֶּם וַהֲלַכְתֶּם לְדַרְכְּכֶם וַיֹּאמְרוּ לֹּא כִּי בָרְחוֹב נָלִין. |
Bereshit 20:3-5בראשית כ׳:ג׳-ה׳
(3) But God came to Abimelech in a dream of the night, and said to him, “Behold, you are a dead man, because of the woman whom you have taken. For she is a man’s wife.” (4) Now Abimelech had not come near her. He said, “Lord, will you kill even a righteous nation? (5) Did he not tell me, ‘She is my sister?’ She, even she herself, said, ‘He is my brother.’ In the integrity of my heart and the innocence of my hands have I done this.” | (ג) וַיָּבֹא אֱלֹהִים אֶל אֲבִימֶלֶךְ בַּחֲלוֹם הַלָּיְלָה וַיֹּאמֶר לוֹ הִנְּךָ מֵת עַל הָאִשָּׁה אֲשֶׁר לָקַחְתָּ וְהִוא בְּעֻלַת בָּעַל. (ד) וַאֲבִימֶלֶךְ לֹא קָרַב אֵלֶיהָ וַיֹּאמַר אֲדֹנָי הֲגוֹי גַּם צַדִּיק תַּהֲרֹג. (ה) הֲלֹא הוּא אָמַר לִי אֲחֹתִי הִוא וְהִיא גַם הִוא אָמְרָה אָחִי הוּא בְּתׇם לְבָבִי וּבְנִקְיֹן כַּפַּי עָשִׂיתִי זֹאת. |
Bereshit 20:10-11בראשית כ׳:י׳-י״א
(10) Abimelech said to Abraham, “What did you see, that you have done this thing?” (11) Abraham said, “Because I thought, ‘Surely the fear of God is not in this place. They will kill me for my wife’s sake.’ | (י) וַיֹּאמֶר אֲבִימֶלֶךְ אֶל אַבְרָהָם מָה רָאִיתָ כִּי עָשִׂיתָ אֶת הַדָּבָר הַזֶּה. (יא) וַיֹּאמֶר אַבְרָהָם כִּי אָמַרְתִּי רַק אֵין יִרְאַת אֱלֹהִים בַּמָּקוֹם הַזֶּה וַהֲרָגוּנִי עַל דְּבַר אִשְׁתִּי. |
Bereshit 21:23בראשית כ״א:כ״ג
Now, therefore, swear to me here by God that you will not deal falsely with me, nor with my son, nor with my son’s son. But according to the kindness that I have done to you, you shall do to me, and to the land in which you have lived as a foreigner.” | וְעַתָּה הִשָּׁבְעָה לִּי בֵאלֹהִים הֵנָּה אִם תִּשְׁקֹר לִי וּלְנִינִי וּלְנֶכְדִּי כַּחֶסֶד אֲשֶׁר עָשִׂיתִי עִמְּךָ תַּעֲשֶׂה עִמָּדִי וְעִם הָאָרֶץ אֲשֶׁר גַּרְתָּה בָּהּ. |
Bereshit 24:23בראשית כ״ד:כ״ג
and said, “Whose daughter are you? Please tell me. Is there room in your father’s house for us to lodge in?” | וַיֹּאמֶר בַּת מִי אַתְּ הַגִּידִי נָא לִי הֲיֵשׁ בֵּית אָבִיךְ מָקוֹם לָנוּ לָלִין. |
Bereshit 28:10-12בראשית כ״ח:י׳-י״ב
(10) Jacob went out from Beersheba, and went toward Haran. (11) He came to a certain place, and stayed there all night, because the sun had set. He took one of the stones of the place, and put it under his head, and lay down in that place to sleep. (12) He dreamed. Behold, a stairway set upon the earth, and its top reached to heaven. Behold, the angels of God ascending and descending on it. | (י) וַיֵּצֵא יַעֲקֹב מִבְּאֵר שָׁבַע וַיֵּלֶךְ חָרָנָה. (יא) וַיִּפְגַּע בַּמָּקוֹם וַיָּלֶן שָׁם כִּי בָא הַשֶּׁמֶשׁ וַיִּקַּח מֵאַבְנֵי הַמָּקוֹם וַיָּשֶׂם מְרַאֲשֹׁתָיו וַיִּשְׁכַּב בַּמָּקוֹם הַהוּא. (יב) וַיַּחֲלֹם וְהִנֵּה סֻלָּם מֻצָּב אַרְצָה וְרֹאשׁוֹ מַגִּיעַ הַשָּׁמָיְמָה וְהִנֵּה מַלְאֲכֵי אֱלֹהִים עֹלִים וְיֹרְדִים בּוֹ. |
Bereshit 33:17בראשית ל״ג:י״ז
Jacob traveled to Succoth, built himself a house, and made shelters for his livestock. Therefore the name of the place is called Succoth. | וְיַעֲקֹב נָסַע סֻכֹּתָה וַיִּבֶן לוֹ בָּיִת וּלְמִקְנֵהוּ עָשָׂה סֻכֹּת עַל כֵּן קָרָא שֵׁם הַמָּקוֹם סֻכּוֹת. |
Bereshit 34:9בראשית ל״ד:ט׳
Make marriages with us. Give your daughters to us, and take our daughters for yourselves. | וְהִתְחַתְּנוּ אֹתָנוּ בְּנֹתֵיכֶם תִּתְּנוּ לָנוּ וְאֶת בְּנֹתֵינוּ תִּקְחוּ לָכֶם. |
Bereshit 35:2בראשית ל״ה:ב׳
Then Jacob said to his household, and to all who were with him, “Put away the foreign gods that are among you, purify yourselves, change your garments. | וַיֹּאמֶר יַעֲקֹב אֶל בֵּיתוֹ וְאֶל כׇּל אֲשֶׁר עִמּוֹ הָסִרוּ אֶת אֱלֹהֵי הַנֵּכָר אֲשֶׁר בְּתֹכְכֶם וְהִטַּהֲרוּ וְהַחֲלִיפוּ שִׂמְלֹתֵיכֶם. |
Bereshit 36:6בראשית ל״ו:ו׳
Esau took his wives, his sons, his daughters, and all the members of his household, with his livestock, all his animals, and all his possessions, which he had gathered in the land of Canaan, and went into a land away from his brother Jacob. | וַיִּקַּח עֵשָׂו אֶת נָשָׁיו וְאֶת בָּנָיו וְאֶת בְּנֹתָיו וְאֶת כׇּל נַפְשׁוֹת בֵּיתוֹ וְאֶת מִקְנֵהוּ וְאֶת כׇּל בְּהֶמְתּוֹ וְאֵת כׇּל קִנְיָנוֹ אֲשֶׁר רָכַשׁ בְּאֶרֶץ כְּנָעַן וַיֵּלֶךְ אֶל אֶרֶץ מִפְּנֵי יַעֲקֹב אָחִיו. |
Bereshit 37:35בראשית ל״ז:ל״ה
All his sons and all his daughters rose up to comfort him, but he refused to be comforted. He said, “For I will go down to Sheol to my son mourning.” His father wept for him. | וַיָּקֻמוּ כׇל בָּנָיו וְכׇל בְּנֹתָיו לְנַחֲמוֹ וַיְמָאֵן לְהִתְנַחֵם וַיֹּאמֶר כִּי אֵרֵד אֶל בְּנִי אָבֵל שְׁאֹלָה וַיֵּבְךְּ אֹתוֹ אָבִיו. |
Bereshit 38:13בראשית ל״ח:י״ג
It was told Tamar, saying, “Behold, your father-in-law is going up to Timnah to shear his sheep.” | וַיֻּגַּד לְתָמָר לֵאמֹר הִנֵּה חָמִיךְ עֹלֶה תִמְנָתָה לָגֹז צֹאנוֹ. |
Bereshit 38:25בראשית ל״ח:כ״ה
When she was brought out, she sent to her father-in-law, saying, “By the man, whose these are, I am with child.” She also said, “Please discern whose are these — the signet, and the cords, and the staff.” | הִוא מוּצֵאת וְהִיא שָׁלְחָה אֶל חָמִיהָ לֵאמֹר לְאִישׁ אֲשֶׁר אֵלֶּה לּוֹ אָנֹכִי הָרָה וַתֹּאמֶר הַכֶּר נָא לְמִי הַחֹתֶמֶת וְהַפְּתִילִים וְהַמַּטֶּה הָאֵלֶּה. |
Bereshit 45:24בראשית מ״ה:כ״ד
So he sent his brothers away, and they departed. He said to them, “See that you do not quarrel on the way.” | וַיְשַׁלַּח אֶת אֶחָיו וַיֵּלֵכוּ וַיֹּאמֶר אֲלֵהֶם אַל תִּרְגְּזוּ בַּדָּרֶךְ. |
Bereshit 46:3בראשית מ״ו:ג׳
He said, “I am God, the God of your father. Do not be afraid to go down into Egypt, for there I will make of you a great nation. | וַיֹּאמֶר אָנֹכִי הָאֵל אֱלֹהֵי אָבִיךָ אַל תִּירָא מֵרְדָה מִצְרַיְמָה כִּי לְגוֹי גָּדוֹל אֲשִׂימְךָ שָׁם. |
Bereshit 50:23בראשית נ׳:כ״ג
Joseph saw Ephraim’s children to the third generation. The children also of Machir, the son of Manasseh, were born on Joseph’s knees. | וַיַּרְא יוֹסֵף לְאֶפְרַיִם בְּנֵי שִׁלֵּשִׁים גַּם בְּנֵי מָכִיר בֶּן מְנַשֶּׁה יֻלְּדוּ עַל בִּרְכֵּי יוֹסֵף. |
Shemot 1:1שמות א׳:א׳
Now these are the names of the sons of Israel, who came into Egypt every man and his household came with Jacob: | וְאֵלֶּה שְׁמוֹת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל הַבָּאִים מִצְרָיְמָה אֵת יַעֲקֹב אִישׁ וּבֵיתוֹ בָּאוּ. |
Shemot 1:11שמות א׳:י״א
Therefore they set taskmasters over them to afflict them with their burdens. They built storage cities for Pharaoh: Pithom and Raamses. | וַיָּשִׂימוּ עָלָיו שָׂרֵי מִסִּים לְמַעַן עַנֹּתוֹ בְּסִבְלֹתָם וַיִּבֶן עָרֵי מִסְכְּנוֹת לְפַרְעֹה אֶת פִּתֹם וְאֶת רַעַמְסֵס. |
Shemot 1:15-17שמות א׳:ט״ו-י״ז
(15) The king of Egypt spoke to the Hebrew midwives, of whom the name of the one was Shiphrah, and the name of the other Puah, (16) and he said, “When you perform the duty of a midwife to the Hebrew women, and see them on the birth stool; if it is a son, then you shall kill him; but if it is a daughter, then she shall live.” (17) But the midwives feared God, and didn’t do what the king of Egypt commanded them, but saved the baby boys alive. | (טו) וַיֹּאמֶר מֶלֶךְ מִצְרַיִם לַמְיַלְּדֹת הָעִבְרִיֹּת אֲשֶׁר שֵׁם הָאַחַת שִׁפְרָה וְשֵׁם הַשֵּׁנִית פּוּעָה. (טז) וַיֹּאמֶר בְּיַלֶּדְכֶן אֶת הָעִבְרִיּוֹת וּרְאִיתֶן עַל הָאׇבְנָיִם אִם בֵּן הוּא וַהֲמִתֶּן אֹתוֹ וְאִם בַּת הִוא וָחָיָה. (יז) וַתִּירֶאןָ הַמְיַלְּדֹת אֶת הָאֱלֹהִים וְלֹא עָשׂוּ כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר אֲלֵיהֶן מֶלֶךְ מִצְרָיִם וַתְּחַיֶּיןָ אֶת הַיְלָדִים. |
Shemot 2:5-6שמות ב׳:ה׳-ו׳
(5) Pharaoh’s daughter came down to bathe at the river. Her maidens walked along by the riverside. She saw the basket among the reeds, and sent her handmaid to get it. (6) She opened it, and saw the child, and behold, the baby cried. She had compassion on him, and said, “This is one of the Hebrews’ children.” | (ה) וַתֵּרֶד בַּת פַּרְעֹה לִרְחֹץ עַל הַיְאֹר וְנַעֲרֹתֶיהָ הֹלְכֹת עַל יַד הַיְאֹר וַתֵּרֶא אֶת הַתֵּבָה בְּתוֹךְ הַסּוּף וַתִּשְׁלַח אֶת אֲמָתָהּ וַתִּקָּחֶהָ. (ו) וַתִּפְתַּח וַתִּרְאֵהוּ אֶת הַיֶּלֶד וְהִנֵּה נַעַר בֹּכֶה וַתַּחְמֹל עָלָיו וַתֹּאמֶר מִיַּלְדֵי הָעִבְרִים זֶה. |
Shemot 3:22שמות ג׳:כ״ב
But every woman shall ask of her neighbor, and of her who visits her house, jewels of silver, jewels of gold, and clothing; and you shall put them on your sons, and on your daughters. You shall plunder the Egyptians.” | וְשָׁאֲלָה אִשָּׁה מִשְּׁכֶנְתָּהּ וּמִגָּרַת בֵּיתָהּ כְּלֵי כֶסֶף וּכְלֵי זָהָב וּשְׂמָלֹת וְשַׂמְתֶּם עַל בְּנֵיכֶם וְעַל בְּנֹתֵיכֶם וְנִצַּלְתֶּם אֶת מִצְרָיִם. |
Shemot 12:35-36שמות י״ב:ל״ה-ל״ו
(35) The children of Israel did according to the word of Moses; and they asked of the Egyptians jewels of silver, and jewels of gold, and clothing. (36) Hashem gave the people favor in the sight of the Egyptians, so that they let them have what they asked. They despoiled the Egyptians. | (לה) וּבְנֵי יִשְׂרָאֵל עָשׂוּ כִּדְבַר מֹשֶׁה וַיִּשְׁאֲלוּ מִמִּצְרַיִם כְּלֵי כֶסֶף וּכְלֵי זָהָב וּשְׂמָלֹת. (לו) וַי״י נָתַן אֶת חֵן הָעָם בְּעֵינֵי מִצְרַיִם וַיַּשְׁאִלוּם וַיְנַצְּלוּ אֶת מִצְרָיִם. |
Shemot 15:14שמות ט״ו:י״ד
The peoples have heard. They tremble. Pangs have taken hold on the inhabitants of Philistia. | שָׁמְעוּ עַמִּים יִרְגָּזוּן חִיל אָחַז יֹשְׁבֵי פְּלָשֶׁת. |
Shemot 20:4שמות כ׳:ד׳
you shall not bow yourself down to them, nor serve them, for I, Hashem your God, am a jealous God, visiting the iniquity of the fathers on the children, on the third and on the fourth generation of those who hate me, | לֹא תִשְׁתַּחֲוֶה לָהֶם וְלֹא תׇעׇבְדֵם כִּי אָנֹכִי י״י אֱלֹהֶיךָ אֵל קַנָּא פֹּקֵד עֲוֺן אָבֹת עַל בָּנִים עַל שִׁלֵּשִׁים וְעַל רִבֵּעִים לְשֹׂנְאָי. |
Shemot 22:1-2שמות כ״ב:א׳-ב׳
(1) If the thief is found breaking in, and is struck so that he dies, there shall be no guilt of bloodshed for him. (2) If the sun has risen on him, guilt of bloodshed shall be for him; he shall make restitution. If he has nothing, then he shall be sold for his theft. | (א) אִם בַּמַּחְתֶּרֶת יִמָּצֵא הַגַּנָּב וְהֻכָּה וָמֵת אֵין לוֹ דָּמִים. (ב) אִם זָרְחָה הַשֶּׁמֶשׁ עָלָיו דָּמִים לוֹ שַׁלֵּם יְשַׁלֵּם אִם אֵין לוֹ וְנִמְכַּר בִּגְנֵבָתוֹ. |
Shemot 25:27שמות כ״ה:כ״ז
the rings shall be close to the rim, for places for the poles to carry the table. | לְעֻמַּת הַמִּסְגֶּרֶת תִּהְיֶיןָ הַטַּבָּעֹת לְבָתִּים לְבַדִּים לָשֵׂאת אֶת הַשֻּׁלְחָן. |
Shemot 26:29שמות כ״ו:כ״ט
You shall overlay the boards with gold, and make their rings of gold for places for the bars: and you shall overlay the bars with gold. | וְאֶת הַקְּרָשִׁים תְּצַפֶּה זָהָב וְאֶת טַבְּעֹתֵיהֶם תַּעֲשֶׂה זָהָב בָּתִּים לַבְּרִיחִם וְצִפִּיתָ אֶת הַבְּרִיחִם זָהָב. |
Shemot 33:5-6שמות ל״ג:ה׳-ו׳
(5) Hashem said to Moses, “Tell the children of Israel, ‘You are a stiff-necked people. If I were to go up into your midst for one moment, I would consume you. Therefore now take off your jewelry from you, that I may know what to do to you.’” (6) The children of Israel stripped themselves of their jewelry from Mount Horeb onward. | (ה) וַיֹּאמֶר י״י אֶל מֹשֶׁה אֱמֹר אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אַתֶּם עַם קְשֵׁה עֹרֶף רֶגַע אֶחָד אֶעֱלֶה בְקִרְבְּךָ וְכִלִּיתִיךָ וְעַתָּה הוֹרֵד עֶדְיְךָ מֵעָלֶיךָ וְאֵדְעָה מָה אֶעֱשֶׂה לָּךְ. (ו) וַיִּתְנַצְּלוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל אֶת עֶדְיָם מֵהַר חוֹרֵב. |
Shemot 34:7שמות ל״ד:ז׳
keeping loving kindness for thousands, forgiving iniquity and disobedience and sin; and that will by no means clear the guilty, visiting the iniquity of the fathers on the children, and on the children’s children, on the third and on the fourth generation.” | נֹצֵר חֶסֶד לָאֲלָפִים נֹשֵׂא עָוֺן וָפֶשַׁע וְחַטָּאָה וְנַקֵּה לֹא יְנַקֶּה פֹּקֵד עֲוֺן אָבוֹת עַל בָּנִים וְעַל בְּנֵי בָנִים עַל שִׁלֵּשִׁים וְעַל רִבֵּעִים. |
Vayikra 16:3-17ויקרא ט״ז:ג׳-י״ז
(3) “Herewith shall Aaron come into the sanctuary: with a young bull for a sin offering, and a ram for a burnt offering. (4) He shall put on the holy linen coat, and he shall have the linen breeches on his body, and shall put on the linen sash, and he shall be clothed with the linen turban. They are the holy garments. He shall bathe his body in water, and put them on. (5) He shall take from the congregation of the children of Israel two male goats for a sin offering, and one ram for a burnt offering. (6) “Aaron shall offer the bull of the sin offering, which is for himself, and make atonement for himself and for his house. (7) He shall take the two goats, and set them before Hashem at the door of the Tent of Meeting. (8) Aaron shall cast lots for the two goats; one lot for Hashem, and the other lot for the scapegoat. (9) Aaron shall present the goat on which the lot fell for Hashem, and offer him for a sin offering. (10) But the goat, on which the lot fell for the scapegoat, shall be presented alive before Hashem, to make atonement for him, to send him away for the scapegoat into the wilderness. (11) “Aaron shall present the bull of the sin offering, which is for himself, and shall make atonement for himself and for his house, and shall kill the bull of the sin offering which is for himself. (12) He shall take a censer full of coals of fire from off the altar before Hashem, and two handfuls of sweet incense beaten small, and bring it within the veil: (13) and he shall put the incense on the fire before Hashem, that the cloud of the incense may cover the mercy seat that is on the testimony, so that he will not die. (14) He shall take some of the blood of the bull, and sprinkle it with his finger on the mercy seat on the east; and before the mercy seat he shall sprinkle some of the blood with his finger seven times. (15) “Then he shall kill the goat of the sin offering, that is for the people, and bring his blood within the veil, and do with his blood as he did with the blood of the bull, and sprinkle it on the mercy seat, and before the mercy seat: (16) and he shall make atonement for the Holy Place, because of the uncleanness of the children of Israel, and because of their transgressions, even all their sins; and so he shall do for the Tent of Meeting, that dwells with them in the midst of their uncleanness. (17) No one shall be in the Tent of Meeting when he enters to make atonement in the Holy Place, until he comes out, and has made atonement for himself and for his household, and for all the assembly of Israel. | (ג) בְּזֹאת יָבֹא אַהֲרֹן אֶל הַקֹּדֶשׁ בְּפַר בֶּן בָּקָר לְחַטָּאת וְאַיִל לְעֹלָה. (ד) כְּתֹנֶת בַּד קֹדֶשׁ יִלְבָּשׁ וּמִכְנְסֵי בַד יִהְיוּ עַל בְּשָׂרוֹ וּבְאַבְנֵט בַּד יַחְגֹּר וּבְמִצְנֶפֶת בַּד יִצְנֹף בִּגְדֵי קֹדֶשׁ הֵם וְרָחַץ בַּמַּיִם אֶת בְּשָׂרוֹ וּלְבֵשָׁם. (ה) וּמֵאֵת עֲדַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל יִקַּח שְׁנֵי שְׂעִירֵי עִזִּים לְחַטָּאת וְאַיִל אֶחָד לְעֹלָה. (ו) וְהִקְרִיב אַהֲרֹן אֶת פַּר הַחַטָּאת אֲשֶׁר לוֹ וְכִפֶּר בַּעֲדוֹ וּבְעַד בֵּיתוֹ. (ז) וְלָקַח אֶת שְׁנֵי הַשְּׂעִירִם וְהֶעֱמִיד אֹתָם לִפְנֵי י״י פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד. (ח) וְנָתַן אַהֲרֹן עַל שְׁנֵי הַשְּׂעִירִם גֹּרָלוֹת גּוֹרָל אֶחָד לַי״י וְגוֹרָל אֶחָד לַעֲזָאזֵל. (ט) וְהִקְרִיב אַהֲרֹן אֶת הַשָּׂעִיר אֲשֶׁר עָלָה עָלָיו הַגּוֹרָל לַי״י וְעָשָׂהוּ חַטָּאת. (י) וְהַשָּׂעִיר אֲשֶׁר עָלָה עָלָיו הַגּוֹרָל לַעֲזָאזֵל יׇעֳמַד חַי לִפְנֵי י״י לְכַפֵּר עָלָיו לְשַׁלַּח אֹתוֹ לַעֲזָאזֵל הַמִּדְבָּרָה. (יא) וְהִקְרִיב אַהֲרֹן אֶת פַּר הַחַטָּאת אֲשֶׁר לוֹ וְכִפֶּר בַּעֲדוֹ וּבְעַד בֵּיתוֹ וְשָׁחַט אֶת פַּר הַחַטָּאת אֲשֶׁר לוֹ. (יב) וְלָקַח מְלֹא הַמַּחְתָּה גַּחֲלֵי אֵשׁ מֵעַל הַמִּזְבֵּחַ מִלִּפְנֵי י״י וּמְלֹא חׇפְנָיו קְטֹרֶת סַמִּים דַּקָּה וְהֵבִיא מִבֵּית לַפָּרֹכֶת. (יג) וְנָתַן אֶת הַקְּטֹרֶת עַל הָאֵשׁ לִפְנֵי י״י וְכִסָּה עֲנַן הַקְּטֹרֶת אֶת הַכַּפֹּרֶת אֲשֶׁר עַל הָעֵדוּת וְלֹא יָמוּת. (יד) וְלָקַח מִדַּם הַפָּר וְהִזָּה בְאֶצְבָּעוֹ עַל פְּנֵי הַכַּפֹּרֶת קֵדְמָה וְלִפְנֵי הַכַּפֹּרֶת יַזֶּה שֶׁבַע פְּעָמִים מִן הַדָּם בְּאֶצְבָּעוֹ. (טו) וְשָׁחַט אֶת שְׂעִיר הַחַטָּאת אֲשֶׁר לָעָם וְהֵבִיא אֶת דָּמוֹ אֶל מִבֵּית לַפָּרֹכֶת וְעָשָׂה אֶת דָּמוֹ כַּאֲשֶׁר עָשָׂה לְדַם הַפָּר וְהִזָּה אֹתוֹ עַל הַכַּפֹּרֶת וְלִפְנֵי הַכַּפֹּרֶת. (טז) וְכִפֶּר עַל הַקֹּדֶשׁ מִטֻּמְאֹת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וּמִפִּשְׁעֵיהֶם לְכׇל חַטֹּאתָם וְכֵן יַעֲשֶׂה לְאֹהֶל מוֹעֵד הַשֹּׁכֵן אִתָּם בְּתוֹךְ טֻמְאֹתָם. (יז) וְכׇל אָדָם לֹא יִהְיֶה בְּאֹהֶל מוֹעֵד בְּבֹאוֹ לְכַפֵּר בַּקֹּדֶשׁ עַד צֵאתוֹ וְכִפֶּר בַּעֲדוֹ וּבְעַד בֵּיתוֹ וּבְעַד כׇּל קְהַל יִשְׂרָאֵל. |
Vayikra 19:14ויקרא י״ט:י״ד
“‘You shall not curse the deaf, nor put a stumbling block before the blind; but you shall fear your God. I am Hashem. | לֹא תְקַלֵּל חֵרֵשׁ וְלִפְנֵי עִוֵּר לֹא תִתֵּן מִכְשֹׁל וְיָרֵאתָ מֵּאֱלֹהֶיךָ אֲנִי י״י. |
Vayikra 19:32ויקרא י״ט:ל״ב
“‘You shall rise up before the gray head, and honor the face of an old man, and you shall fear your God. I am Hashem. | מִפְּנֵי שֵׂיבָה תָּקוּם וְהָדַרְתָּ פְּנֵי זָקֵן וְיָרֵאתָ מֵּאֱלֹהֶיךָ אֲנִי י״י. |
Vayikra 25:35ויקרא כ״ה:ל״ה
“‘If your brother has become poor, and his hand can’t support him among you; then you shall uphold him. He shall live with you like an alien and a temporary resident. | וְכִי יָמוּךְ אָחִיךָ וּמָטָה יָדוֹ עִמָּךְ וְהֶחֱזַקְתָּ בּוֹ גֵּר וְתוֹשָׁב וָחַי עִמָּךְ. |
Bemidbar 14:43במדבר י״ד:מ״ג
For there the Amalekite and the Canaanite are before you, and you shall fall by the sword: because you are turned back from following Hashem, therefore Hashem will not be with you.” | כִּי הָעֲמָלֵקִי וְהַכְּנַעֲנִי שָׁם לִפְנֵיכֶם וּנְפַלְתֶּם בֶּחָרֶב כִּי עַל כֵּן שַׁבְתֶּם מֵאַחֲרֵי י״י וְלֹא יִהְיֶה י״י עִמָּכֶם. |
Bemidbar 15:15במדבר ט״ו:ט״ו
For the assembly, there shall be one statute for you, and for the stranger who lives as a foreigner, a statute forever throughout your generations: as you are, so shall the foreigner be before Hashem. | הַקָּהָל חֻקָּה אַחַת לָכֶם וְלַגֵּר הַגָּר חֻקַּת עוֹלָם לְדֹרֹתֵיכֶם כָּכֶם כַּגֵּר יִהְיֶה לִפְנֵי י״י. |
Bemidbar 20:4-11במדבר כ׳:ד׳-י״א
(4) Why have you brought the assembly of Hashem into this wilderness, that we should die there, we and our animals? (5) Why have you made us to come up out of Egypt, to bring us in to this evil place? It is no place of seed, or of figs, or of vines, or of pomegranates; neither is there any water to drink.” (6) Moses and Aaron went from the presence of the assembly to the door of the Tent of Meeting, and fell on their faces: and the glory of Hashem appeared to them. (7) Hashem spoke to Moses, saying, (8) “Take the rod, and assemble the congregation, you, and Aaron your brother, and speak to the rock before their eyes, that it give forth its water; and you shall bring forth to them water out of the rock; so you shall give the congregation and their livestock drink.” (9) Moses took the rod from before Hashem, as he commanded him. (10) Moses and Aaron gathered the assembly together before the rock, and he said to them, “Hear now, you rebels; shall we bring you water out of this rock for you?” (11) Moses lifted up his hand, and struck the rock with his rod twice: and water came forth abundantly, and the congregation drank, and their livestock. | (ד) וְלָמָה הֲבֵאתֶם אֶת קְהַל י״י אֶל הַמִּדְבָּר הַזֶּה לָמוּת שָׁם אֲנַחְנוּ וּבְעִירֵנוּ. (ה) וְלָמָה הֶעֱלִיתֻנוּ מִמִּצְרַיִם לְהָבִיא אֹתָנוּ אֶל הַמָּקוֹם הָרָע הַזֶּה לֹא מְקוֹם זֶרַע וּתְאֵנָה וְגֶפֶן וְרִמּוֹן וּמַיִם אַיִן לִשְׁתּוֹת. (ו) וַיָּבֹא מֹשֶׁה וְאַהֲרֹן מִפְּנֵי הַקָּהָל אֶל פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד וַיִּפְּלוּ עַל פְּנֵיהֶם וַיֵּרָא כְבוֹד י״י אֲלֵיהֶם. (ז) וַיְדַבֵּר י״י אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר. (ח) קַח אֶת הַמַּטֶּה וְהַקְהֵל אֶת הָעֵדָה אַתָּה וְאַהֲרֹן אָחִיךָ וְדִבַּרְתֶּם אֶל הַסֶּלַע לְעֵינֵיהֶם וְנָתַן מֵימָיו וְהוֹצֵאתָ לָהֶם מַיִם מִן הַסֶּלַע וְהִשְׁקִיתָ אֶת הָעֵדָה וְאֶת בְּעִירָם. (ט) וַיִּקַּח מֹשֶׁה אֶת הַמַּטֶּה מִלִּפְנֵי י״י כַּאֲשֶׁר צִוָּהוּ. (י) וַיַּקְהִלוּ מֹשֶׁה וְאַהֲרֹן אֶת הַקָּהָל אֶל פְּנֵי הַסָּלַע וַיֹּאמֶר לָהֶם שִׁמְעוּ נָא הַמֹּרִים הֲמִן הַסֶּלַע הַזֶּה נוֹצִיא לָכֶם מָיִם. (יא) וַיָּרֶם מֹשֶׁה אֶת יָדוֹ וַיַּךְ אֶת הַסֶּלַע בְּמַטֵּהוּ פַּעֲמָיִם וַיֵּצְאוּ מַיִם רַבִּים וַתֵּשְׁתְּ הָעֵדָה וּבְעִירָם. |
Bemidbar 20:14במדבר כ׳:י״ד
Moses sent messengers from Kadesh to the king of Edom, saying: “Thus says your brother Israel: You know all the travail that has happened to us: | וַיִּשְׁלַח מֹשֶׁה מַלְאָכִים מִקָּדֵשׁ אֶל מֶלֶךְ אֱדוֹם כֹּה אָמַר אָחִיךָ יִשְׂרָאֵל אַתָּה יָדַעְתָּ אֵת כׇּל הַתְּלָאָה אֲשֶׁר מְצָאָתְנוּ. |
Bemidbar 21:21במדבר כ״א:כ״א
Israel sent messengers to Sihon king of the Amorites, saying, | וַיִּשְׁלַח יִשְׂרָאֵל מַלְאָכִים אֶל סִיחֹן מֶלֶךְ הָאֱמֹרִי לֵאמֹר. |
Bemidbar 35:25-28במדבר ל״ה:כ״ה-כ״ח
(25) and the congregation shall deliver the manslayer out of the hand of the avenger of blood, and the congregation shall restore him to his city of refuge, where he was fled: and he shall dwell therein until the death of the high priest, who was anointed with the holy oil. (26) “‘But if the manslayer shall at any time go beyond the border of his city of refuge, where he flees, (27) and the avenger of blood find him outside of the border of his city of refuge, and the avenger of blood kill the manslayer; he shall not be guilty of blood, (28) because he should have remained in his city of refuge until the death of the high priest: but after the death of the high priest the manslayer shall return into the land of his possession. | (כה) וְהִצִּילוּ הָעֵדָה אֶת הָרֹצֵחַ מִיַּד גֹּאֵל הַדָּם וְהֵשִׁיבוּ אֹתוֹ הָעֵדָה אֶל עִיר מִקְלָטוֹ אֲשֶׁר נָס שָׁמָּה וְיָשַׁב בָּהּ עַד מוֹת הַכֹּהֵן הַגָּדֹל אֲשֶׁר מָשַׁח אֹתוֹ בְּשֶׁמֶן הַקֹּדֶשׁ. (כו) וְאִם יָצֹא יֵצֵא הָרֹצֵחַ אֶת גְּבוּל עִיר מִקְלָטוֹ אֲשֶׁר יָנוּס שָׁמָּה. (כז) וּמָצָא אֹתוֹ גֹּאֵל הַדָּם מִחוּץ לִגְבוּל עִיר מִקְלָטוֹ וְרָצַח גֹּאֵל הַדָּם אֶת הָרֹצֵחַ אֵין לוֹ דָּם. (כח) כִּי בְעִיר מִקְלָטוֹ יֵשֵׁב עַד מוֹת הַכֹּהֵן הַגָּדֹל וְאַחֲרֵי מוֹת הַכֹּהֵן הַגָּדֹל יָשׁוּב הָרֹצֵחַ אֶל אֶרֶץ אֲחֻזָּתוֹ. |
Bemidbar 35:27במדבר ל״ה:כ״ז
and the avenger of blood find him outside of the border of his city of refuge, and the avenger of blood kill the manslayer; he shall not be guilty of blood, | וּמָצָא אֹתוֹ גֹּאֵל הַדָּם מִחוּץ לִגְבוּל עִיר מִקְלָטוֹ וְרָצַח גֹּאֵל הַדָּם אֶת הָרֹצֵחַ אֵין לוֹ דָּם. |
Devarim 2:25דברים ב׳:כ״ה
This day will I begin to put the dread of you and the fear of you on the peoples who are under the whole sky, who shall hear the report of you, and shall tremble, and be in anguish because of you.” | הַיּוֹם הַזֶּה אָחֵל תֵּת פַּחְדְּךָ וְיִרְאָתְךָ עַל פְּנֵי הָעַמִּים תַּחַת כׇּל הַשָּׁמָיִם אֲשֶׁר יִשְׁמְעוּן שִׁמְעֲךָ וְרָגְזוּ וְחָלוּ מִפָּנֶיךָ. |
Devarim 2:26דברים ב׳:כ״ו
I sent messengers out of the wilderness of Kedemoth to Sihon king of Heshbon with words of peace, saying, | וָאֶשְׁלַח מַלְאָכִים מִמִּדְבַּר קְדֵמוֹת אֶל סִיחוֹן מֶלֶךְ חֶשְׁבּוֹן דִּבְרֵי שָׁלוֹם לֵאמֹר. |
Devarim 3:11דברים ג׳:י״א
For only Og king of Bashan remained of the remnant of the Rephaim; behold, his bedstead was a bedstead of iron; isn’t it in Rabbah of the children of Ammon? nine cubits was its length, and four cubits its breadth, after the cubit of a man. | כִּי רַק עוֹג מֶלֶךְ הַבָּשָׁן נִשְׁאַר מִיֶּתֶר הָרְפָאִים הִנֵּה עַרְשׂוֹ עֶרֶשׂ בַּרְזֶל הֲלֹה הִוא בְּרַבַּת בְּנֵי עַמּוֹן תֵּשַׁע אַמּוֹת אׇרְכָּהּ וְאַרְבַּע אַמּוֹת רׇחְבָּהּ בְּאַמַּת אִישׁ. |
Devarim 4:30דברים ד׳:ל׳
When you are in oppression, and all these things have come on you, in the latter days you shall return to Hashem your God, and listen to his voice: | בַּצַּר לְךָ וּמְצָאוּךָ כֹּל הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה בְּאַחֲרִית הַיָּמִים וְשַׁבְתָּ עַד י״י אֱלֹהֶיךָ וְשָׁמַעְתָּ בְּקֹלוֹ. |
Devarim 5:8דברים ה׳:ח׳
you shall not bow down yourself to them, nor serve them; for I, Hashem, your God, am a jealous God, visiting the iniquity of the fathers on the children, and on the third and on the fourth generation of those who hate me; | לֹא תִשְׁתַּחֲוֶה לָהֶם וְלֹא תׇעׇבְדֵם כִּי אָנֹכִי י״י אֱלֹהֶיךָ אֵל קַנָּא פֹּקֵד עֲוֺן אָבוֹת עַל בָּנִים וְעַל שִׁלֵּשִׁים וְעַל רִבֵּעִים לְשֹׂנְאָי. |
Devarim 7:1-4דברים ז׳:א׳-ד׳
(1) When Hashem your God shall bring you into the land where you go to possess it, and shall cast out many nations before you, the Hittite, and the Girgashite, and the Amorite, and the Canaanite, and the Perizzite, and the Hivite, and the Jebusite, seven nations greater and mightier than you; (2) and when Hashem your God shall deliver them up before you, and you shall strike them; then you shall utterly destroy them: you shall make no covenant with them, nor show mercy to them; (3) neither shall you make marriages with them; your daughter you shall not give to his son, nor shall you take his daughter for your son. (4) For he will turn away your son from following Me, that they may serve other gods: so the anger of Hashem would be kindled against you, and He would destroy you quickly. | (א) כִּי יְבִיאֲךָ י״י אֱלֹהֶיךָ אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר אַתָּה בָא שָׁמָּה לְרִשְׁתָּהּ וְנָשַׁל גּוֹיִם רַבִּים מִפָּנֶיךָ הַחִתִּי וְהַגִּרְגָּשִׁי וְהָאֱמֹרִי וְהַכְּנַעֲנִי וְהַפְּרִזִּי וְהַחִוִּי וְהַיְבוּסִי שִׁבְעָה גוֹיִם רַבִּים וַעֲצוּמִים מִמֶּךָּ. (ב) וּנְתָנָם י״י אֱלֹהֶיךָ לְפָנֶיךָ וְהִכִּיתָם הַחֲרֵם תַּחֲרִים אֹתָם לֹא תִכְרֹת לָהֶם בְּרִית וְלֹא תְחׇנֵּם. (ג) וְלֹא תִתְחַתֵּן בָּם בִּתְּךָ לֹא תִתֵּן לִבְנוֹ וּבִתּוֹ לֹא תִקַּח לִבְנֶךָ. (ד) כִּי יָסִיר אֶת בִּנְךָ מֵאַחֲרַי וְעָבְדוּ אֱלֹהִים אֲחֵרִים וְחָרָה אַף י״י בָּכֶם וְהִשְׁמִידְךָ מַהֵר. |
Devarim 15:1-8דברים ט״ו:א׳-ח׳
(1) At the end of every seven years you shall make a release. (2) This is the way of the release: every creditor shall release that which he has lent to his neighbor; he shall not exact it of his neighbor and his brother; because Hashem’s release has been proclaimed. (3) Of a foreigner you may exact it: but whatever of your is with your brother your hand shall release. (4) However there shall be no poor with you; for Hashem will surely bless you in the land which Hashem your God gives you for an inheritance to possess it; (5) if only you diligently listen to the voice of Hashem your God, to observe to do all this commandment which I command you this day. (6) For Hashem your God will bless you, as He promised you: and you shall lend to many nations, but you shall not borrow; and you shall rule over many nations, but they shall not rule over you. (7) If a poor man, one of your brothers, is with you within any of your gates in your land which Hashem your God gives you, you shall not harden your heart, nor shut your hand from your poor brother; (8) but you shall surely open your hand to him, and shall surely lend him sufficient for his need, which he lacks. | (א) מִקֵּץ שֶׁבַע שָׁנִים תַּעֲשֶׂה שְׁמִטָּה. (ב) וְזֶה דְּבַר הַשְּׁמִטָּה שָׁמוֹט כׇּל בַּעַל מַשֵּׁה יָדוֹ אֲשֶׁר יַשֶּׁה בְּרֵעֵהוּ לֹא יִגֹּשׂ אֶת רֵעֵהוּ וְאֶת אָחִיו כִּי קָרָא שְׁמִטָּה לַי״י. (ג) אֶת הַנׇּכְרִי תִּגֹּשׂ וַאֲשֶׁר יִהְיֶה לְךָ אֶת אָחִיךָ תַּשְׁמֵט יָדֶךָ. (ד) אֶפֶס כִּי לֹא יִהְיֶה בְּךָ אֶבְיוֹן כִּי בָרֵךְ יְבָרֶכְךָ י״י בָּאָרֶץ אֲשֶׁר י״י אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לְךָ נַחֲלָה לְרִשְׁתָּהּ. (ה) רַק אִם שָׁמוֹעַ תִּשְׁמַע בְּקוֹל י״י אֱלֹהֶיךָ לִשְׁמֹר לַעֲשׂוֹת אֶת כׇּל הַמִּצְוָה הַזֹּאת אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם. (ו) כִּי י״י אֱלֹהֶיךָ בֵּרַכְךָ כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר לָךְ וְהַעֲבַטְתָּ גּוֹיִם רַבִּים וְאַתָּה לֹא תַעֲבֹט וּמָשַׁלְתָּ בְּגוֹיִם רַבִּים וּבְךָ לֹא יִמְשֹׁלוּ. (ז) כִּי יִהְיֶה בְךָ אֶבְיוֹן מֵאַחַד אַחֶיךָ בְּאַחַד שְׁעָרֶיךָ בְּאַרְצְךָ אֲשֶׁר י״י אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ לֹא תְאַמֵּץ אֶת לְבָבְךָ וְלֹא תִקְפֹּץ אֶת יָדְךָ מֵאָחִיךָ הָאֶבְיוֹן. (ח) כִּי פָתֹחַ תִּפְתַּח אֶת יָדְךָ לוֹ וְהַעֲבֵט תַּעֲבִיטֶנּוּ דֵּי מַחְסֹרוֹ אֲשֶׁר יֶחְסַר לוֹ. |
Devarim 20:11דברים כ׳:י״א
It shall be, if it makes you answer of peace, and opens to you, then it shall be, that all the people who are found therein shall become tributary to you, and shall serve you. | וְהָיָה אִם שָׁלוֹם תַּעַנְךָ וּפָתְחָה לָךְ וְהָיָה כׇּל הָעָם הַנִּמְצָא בָהּ יִהְיוּ לְךָ לָמַס וַעֲבָדוּךָ. |
Devarim 24:13-14דברים כ״ד:י״ג-י״ד
(13) you shall surely restore to him the pledge when the sun goes down, that he may sleep in his garment, and bless you: and it shall be righteousness to you before Hashem your God. (14) You shall not oppress a hired servant who is poor and needy, whether he be of your brothers, or of your foreigners who are in your land within your gates: | (יג) הָשֵׁב תָּשִׁיב לוֹ אֶת הַעֲבוֹט כְּבוֹא הַשֶּׁמֶשׁ וְשָׁכַב בְּשַׂלְמָתוֹ וּבֵרְכֶךָּ וּלְךָ תִּהְיֶה צְדָקָה לִפְנֵי י״י אֱלֹהֶיךָ. (יד) לֹא תַעֲשֹׁק שָׂכִיר עָנִי וְאֶבְיוֹן מֵאַחֶיךָ אוֹ מִגֵּרְךָ אֲשֶׁר בְּאַרְצְךָ בִּשְׁעָרֶיךָ. |
Devarim 25:1דברים כ״ה:א׳
If there is a controversy between men, and they come to judgment, and the judges judge them; then they shall justify the righteous, and condemn the wicked; | כִּי יִהְיֶה רִיב בֵּין אֲנָשִׁים וְנִגְּשׁוּ אֶל הַמִּשְׁפָּט וּשְׁפָטוּם וְהִצְדִּיקוּ אֶת הַצַּדִּיק וְהִרְשִׁיעוּ אֶת הָרָשָׁע. |
Devarim 25:18דברים כ״ה:י״ח
how he met you by the way, and struck the hindmost of you, all who were feeble behind you, when you were faint and weary; and he didn’t fear God. | אֲשֶׁר קָרְךָ בַּדֶּרֶךְ וַיְזַנֵּב בְּךָ כׇּל הַנֶּחֱשָׁלִים אַחֲרֶיךָ וְאַתָּה עָיֵף וְיָגֵעַ וְלֹא יָרֵא אֱלֹהִים. |
Devarim 26:5דברים כ״ו:ה׳
You shall answer and say before Hashem your God, “A Syrian ready to perish was my father; and he went down into Egypt, and lived there, few in number; and he became there a nation, great, mighty, and populous. | וְעָנִיתָ וְאָמַרְתָּ לִפְנֵי י״י אֱלֹהֶיךָ אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי וַיֵּרֶד מִצְרַיְמָה וַיָּגׇר שָׁם בִּמְתֵי מְעָט וַיְהִי שָׁם לְגוֹי גָּדוֹל עָצוּם וָרָב. |
Devarim 30:2דברים ל׳:ב׳
and shall return to Hashem your God, and shall obey his voice according to all that I command you this day, you and your children, with all your heart, and with all your soul; | וְשַׁבְתָּ עַד י״י אֱלֹהֶיךָ וְשָׁמַעְתָּ בְקֹלוֹ כְּכֹל אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם אַתָּה וּבָנֶיךָ בְּכׇל לְבָבְךָ וּבְכׇל נַפְשֶׁךָ. |
Devarim 32:10דברים ל״ב:י׳
He found him in a desert land, in the waste howling wilderness. He surrounded him. He cared for him. He kept him as the apple of his eye. | יִמְצָאֵהוּ בְּאֶרֶץ מִדְבָּר וּבְתֹהוּ יְלֵל יְשִׁמֹן יְסֹבְבֶנְהוּ יְבוֹנְנֵהוּ יִצְּרֶנְהוּ כְּאִישׁוֹן עֵינוֹ. |
Devarim 32:28דברים ל״ב:כ״ח
For they are a nation void of counsel. There is no understanding in them. | כִּי גוֹי אֹבַד עֵצוֹת הֵמָּה וְאֵין בָּהֶם תְּבוּנָה. |
Yehoshua 4:1יהושע ד׳:א׳
And it came to pass, when all the nation were clean passed over the Jordan, that the Lord spoke unto Joshua, saying: | וַיְהִי כַּאֲשֶׁר תַּמּוּ כׇל הַגּוֹי לַעֲבוֹר אֶת הַיַּרְדֵּן וַיֹּאמֶר י״י אֶל יְהוֹשֻׁעַ לֵאמֹר. |
Yehoshua 6:25יהושע ו׳:כ״ה
But Rahab the harlot, and her father's household, and all that she had, did Joshua save alive; and she dwelt in the midst of Israel, unto this day; because she hid the messengers, whom Joshua sent to spy out Jericho. | וְאֶת רָחָב הַזּוֹנָה וְאֶת בֵּית אָבִיהָ וְאֶת כׇּל אֲשֶׁר לָהּ הֶחֱיָה יְהוֹשֻׁעַ וַתֵּשֶׁב בְּקֶרֶב יִשְׂרָאֵל עַד הַיּוֹם הַזֶּה כִּי הֶחְבִּיאָה אֶת הַמַּלְאָכִים אֲשֶׁר שָׁלַח יְהוֹשֻׁעַ לְרַגֵּל אֶת יְרִיחוֹ. |
Yehoshua 16:10יהושע ט״ז:י׳
And they drove not out the Canaanites that dwelt in Gezer; but the Canaanites dwelt in the midst of Ephraim, unto this day, and became servants to do taskwork. | וְלֹא הוֹרִישׁוּ אֶת הַכְּנַעֲנִי הַיּוֹשֵׁב בְּגָזֶר וַיֵּשֶׁב הַכְּנַעֲנִי בְּקֶרֶב אֶפְרַיִם עַד הַיּוֹם הַזֶּה וַיְהִי לְמַס עֹבֵד. |
Yehoshua 22:16יהושע כ״ב:ט״ז
'Thus saith the whole congregation of the Lord: What treachery is this that ye have committed against the God of Israel, to turn away this day from following the Lord, in that ye have builded you an altar, to rebel this day against the Lord? | כֹּה אָמְרוּ כֹּל עֲדַת י״י מָה הַמַּעַל הַזֶּה אֲשֶׁר מְעַלְתֶּם בֵּאלֹהֵי יִשְׂרָאֵל לָשׁוּב הַיּוֹם מֵאַחֲרֵי י״י בִּבְנוֹתְכֶם לָכֶם מִזְבֵּחַ לִמְרׇדְכֶם הַיּוֹם בַּי״י. |
Shofetim 1:28-35שופטים א׳:כ״ח-ל״ה
(28) And it came to pass, when Israel was waxen strong, that they put the Canaanites to task-work, but did in no wise drive them out. (29) And Ephraim drove not out the Canaanites that dwelt in Gezer; but the Canaanites dwelt in Gezer among them. (30) Zebulun drove not out the inhabitants of Kitron, nor the: inhabitants of Nahalol; but the Canaanites dwelt among them, and became tributary. (31) Asher drove not out the inhabitants of Acco, nor the inhabitants of Zidon, nor of Ahlab, nor of Achzib, nor of Helbah, nor of Aphik, nor of Rehob; (32) but the Asherites dwelt among the Canaanites, the inhabitants of the land; for they did not drive them out. (33) Naphtali drove not out the inhabitants of Beth-shemesh, nor the inhabitants of Beth-anath; but he dwelt among the Canaanites, the inhabitants of the land; nevertheless the inhabitants of Beth-shemesh and of Beth-anath became tributary unto them. (34) And the Amorites forced the children of Dan into the hill-country; for they would not suffer them to come down to the valley. (35) But the Amorites were resolved to dwell in Harheres, in Aijalon, and in Shaalbim; yet the hand of the house of Joseph prevailed, so that they became tributary. | (כח) וַיְהִי כִּי חָזַק יִשְׂרָאֵל וַיָּשֶׂם אֶת הַכְּנַעֲנִי לָמַס וְהוֹרֵישׁ לֹא הוֹרִישׁוֹ. (כט) וְאֶפְרַיִם לֹא הוֹרִישׁ אֶת הַכְּנַעֲנִי הַיּוֹשֵׁב בְּגָזֶר וַיֵּשֶׁב הַכְּנַעֲנִי בְּקִרְבּוֹ בְּגָזֶר. (ל) זְבוּלֻן לֹא הוֹרִישׁ אֶת יוֹשְׁבֵי קִטְרוֹן וְאֶת יוֹשְׁבֵי נַהֲלֹל וַיֵּשֶׁב הַכְּנַעֲנִי בְּקִרְבּוֹ וַיִּהְיוּ לָמַס. (לא) אָשֵׁר לֹא הוֹרִישׁ אֶת יֹשְׁבֵי עַכּוֹ וְאֶת יוֹשְׁבֵי צִידוֹן וְאֶת אַחְלָב וְאֶת אַכְזִיב וְאֶת חֶלְבָּה וְאֶת אֲפִיק וְאֶת רְחֹב. (לב) וַיֵּשֶׁב הָאָשֵׁרִי בְּקֶרֶב הַכְּנַעֲנִי יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ כִּי לֹא הוֹרִישׁוֹ. (לג) נַפְתָּלִי לֹא הוֹרִישׁ אֶת יֹשְׁבֵי בֵית שֶׁמֶשׁ וְאֶת יֹשְׁבֵי בֵית עֲנָת וַיֵּשֶׁב בְּקֶרֶב הַכְּנַעֲנִי יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ וְיֹשְׁבֵי בֵית שֶׁמֶשׁ וּבֵית עֲנָת הָיוּ לָהֶם לָמַס. (לד) וַיִּלְחֲצוּ הָאֱמֹרִי אֶת בְּנֵי דָן הָהָרָה כִּי לֹא נְתָנוֹ לָרֶדֶת לָעֵמֶק. (לה) וַיּוֹאֶל הָאֱמֹרִי לָשֶׁבֶת בְּהַר חֶרֶס בְּאַיָּלוֹן וּבְשַׁעַלְבִים וַתִּכְבַּד יַד בֵּית יוֹסֵף וַיִּהְיוּ לָמַס. |
Shofetim 19:4-9שופטים י״ט:ד׳-ט׳
(4) And his father-in-law, the damsel's father, retained him; and he abode with him three days; so they did eat and drink, and lodged there. (5) And it came to pass on the fourth day, that they arose early in the morning, and he rose up to depart; and the damsel's father said unto his son-in-law: 'Stay thy heart with a morsel of bread, and afterward ye shall go your way.' (6) So they sat down, and did eat and drink, both of them together; and the damsel's father said unto the man: 'Be content, I pray thee, and tarry all night, and let thy heart be merry.' (7) And the man rose up to depart; but his father-in-law urged him, and he lodged there again. (8) And he arose early in the morning on the fifth day to depart; and the damsel's father said: 'Stay thy heart, I pray thee, and tarry ye until the day declineth'; and they did eat, both of them. (9) And when the man rose up to depart, he, and his concubine, and his servant, his father-in-law, the damsel's father, said unto him: 'Behold, now the day draweth toward evening; tarry, I pray you, all night; behold, the day groweth to an end; lodge here, that thy heart may be merry; and to-morrow get you early on your way, that thou mayest go home.' | (ד) וַיַּחֲזֶק בּוֹ חֹתְנוֹ אֲבִי הַנַּעֲרָה וַיֵּשֶׁב אִתּוֹ שְׁלֹשֶׁת יָמִים וַיֹּאכְלוּ וַיִּשְׁתּוּ וַיָּלִינוּ שָׁם. (ה) וַיְהִי בַּיּוֹם הָרְבִיעִי וַיַּשְׁכִּימוּ בַבֹּקֶר וַיָּקׇם לָלֶכֶת וַיֹּאמֶר אֲבִי הַנַּעֲרָה אֶל חֲתָנוֹ סְעָד לִבְּךָ פַּת לֶחֶם וְאַחַר תֵּלֵכוּ. (ו) וַיֵּשְׁבוּ וַיֹּאכְלוּ שְׁנֵיהֶם יַחְדָּו וַיִּשְׁתּוּ וַיֹּאמֶר אֲבִי הַנַּעֲרָה אֶל הָאִישׁ הוֹאֶל נָא וְלִין וְיִיטַב לִבֶּךָ. (ז) וַיָּקׇם הָאִישׁ לָלֶכֶת וַיִּפְצַר בּוֹ חֹתְנוֹ וַיָּשׇׁב וַיָּלֶן שָׁם. (ח) וַיַּשְׁכֵּם בַּבֹּקֶר בַּיּוֹם הַחֲמִישִׁי לָלֶכֶת וַיֹּאמֶר אֲבִי הַנַּעֲרָה סְעׇד נָא לְבָבְךָ וְהִתְמַהְמְהוּ עַד נְטוֹת הַיּוֹם וַיֹּאכְלוּ שְׁנֵיהֶם. (ט) וַיָּקׇם הָאִישׁ לָלֶכֶת הוּא וּפִילַגְשׁוֹ וְנַעֲרוֹ וַיֹּאמֶר לוֹ חֹתְנוֹ אֲבִי הַנַּעֲרָה הִנֵּה נָא רָפָה הַיּוֹם לַעֲרוֹב לִינוּ נָא הִנֵּה חֲנוֹת הַיּוֹם לִין פֹּה וְיִיטַב לְבָבֶךָ וְהִשְׁכַּמְתֶּם מָחָר לְדַרְכְּכֶם וְהָלַכְתָּ לְאֹהָלֶךָ. |
Shemuel I 4:19-21שמואל א ד׳:י״ט-כ״א
(19) And his daughter-in-law, Phinehas' wife, was with child, near to be delivered; and when she heard the tidings that the ark of God was taken, and that her father-in-law and her husband were dead, she bowed herself and brought forth; for her pains came suddenly upon her. (20) And about the time of her death the women that stood by her said unto her: 'Fear not; for thou hast brought forth a son.' But she answered not, neither did she regard it. (21) And she named the child Ichabod, saying: 'The glory is departed from Israel'; because the ark of God was taken, and because of her father-in-law and her husband. | (יט) וְכַלָּתוֹ אֵשֶׁת פִּינְחָס הָרָה לָלַת וַתִּשְׁמַע אֶת הַשְּׁמוּעָה אֶל הִלָּקַח אֲרוֹן הָאֱלֹהִים וּמֵת חָמִיהָ וְאִישָׁהּ וַתִּכְרַע וַתֵּלֶד כִּי נֶהֶפְכוּ עָלֶיהָ צִרֶיהָ. (כ) וּכְעֵת מוּתָהּ וַתְּדַבֵּרְנָה הַנִּצָּבוֹת עָלֶיהָ אַל תִּירְאִי כִּי בֵן יָלָדְתְּ וְלֹא עָנְתָה וְלֹא שָׁתָה לִבָּהּ. (כא) וַתִּקְרָא לַנַּעַר אִיכָבוֹד לֵאמֹר גָּלָה כָבוֹד מִיִּשְׂרָאֵל אֶל הִלָּקַח אֲרוֹן הָאֱלֹהִים וְאֶל חָמִיהָ וְאִישָׁהּ. |
Shemuel I 7:17שמואל א ז׳:י״ז
And his return was to Ramah, for there was his house; and there he judged Israel; and he built there an altar unto the Lord. | וּתְשֻׁבָתוֹ הָרָמָתָה כִּי שָׁם בֵּיתוֹ וְשָׁם שָׁפָט אֶת יִשְׂרָאֵל וַיִּבֶן שָׁם מִזְבֵּחַ לַי״י. |
Shemuel I 14:15שמואל א י״ד:ט״ו
And there was a trembling in the camp in the field, and among all the people; the garrison, and the spoilers, they also trembled; and the earth quaked; so it grew into a terror from God. | וַתְּהִי חֲרָדָה בַמַּחֲנֶה בַשָּׂדֶה וּבְכׇל הָעָם הַמַּצָּב וְהַמַּשְׁחִית חָרְדוּ גַּם הֵמָּה וַתִּרְגַּז הָאָרֶץ וַתְּהִי לְחֶרְדַּת אֱלֹהִים. |
Shemuel I 18:22-27שמואל א י״ח:כ״ב-כ״ז
(22) And Saul commanded his servants: 'Speak with David secretly, and say: Behold, the king hath delight in thee, and all his servants love thee; now therefore be the king's son-in-law.' (23) And Saul's servants spoke those words in the ears of David. And David said: 'Seemeth it to you a light thing to be the king's son-in-law, seeing that I am a poor man, and lightly esteemed?' (24) And the servants of Saul told him, saying: 'On this manner spoke David.' (25) And Saul said: 'Thus shall ye say to David: The king desireth not any dowry, but a hundred foreskins of the Philistines, to be avenged of the king's enemies.' For Saul thought to make David fall by the hand of the Philistines. (26) And when his servants told David these words, it pleased David well to be the king's son-in-law. And the days were not expired; (27) and David arose and went, he and his men, and slew of the Philistines two hundred men; and David brought their foreskins, and they gave them in full number to the king, that he might be the king's sonin-law. And Saul gave him Michal his daughter to wife. | (כב) וַיְצַו שָׁאוּל אֶת עֲבָדָו דַּבְּרוּ אֶל דָּוִד בַּלָּט לֵאמֹר הִנֵּה חָפֵץ בְּךָ הַמֶּלֶךְ וְכׇל עֲבָדָיו אֲהֵבוּךָ וְעַתָּה הִתְחַתֵּן בַּמֶּלֶךְ. (כג) וַיְדַבְּרוּ עַבְדֵי שָׁאוּל בְּאׇזְנֵי דָוִד אֶת הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה וַיֹּאמֶר דָּוִד הַנְקַלָּה בְעֵינֵיכֶם הִתְחַתֵּן בַּמֶּלֶךְ וְאָנֹכִי אִישׁ רָשׁ וְנִקְלֶה. (כד) וַיַּגִּדוּ עַבְדֵי שָׁאוּל לוֹ לֵאמֹר כַּדְּבָרִים הָאֵלֶּה דִּבֶּר דָּוִד. (כה) וַיֹּאמֶר שָׁאוּל כֹּה תֹאמְרוּ לְדָוִד אֵין חֵפֶץ לַמֶּלֶךְ בְּמֹהַר כִּי בְּמֵאָה עׇרְלוֹת פְּלִשְׁתִּים לְהִנָּקֵם בְּאֹיְבֵי הַמֶּלֶךְ וְשָׁאוּל חָשַׁב לְהַפִּיל אֶת דָּוִד בְּיַד פְּלִשְׁתִּים. (כו) וַיַּגִּדוּ עֲבָדָיו לְדָוִד אֶת הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה וַיִּשַׁר הַדָּבָר בְּעֵינֵי דָוִד לְהִתְחַתֵּן בַּמֶּלֶךְ וְלֹא מָלְאוּ הַיָּמִים. (כז) וַיָּקׇם דָּוִד וַיֵּלֶךְ הוּא וַאֲנָשָׁיו וַיַּךְ בַּפְּלִשְׁתִּים מָאתַיִם אִישׁ וַיָּבֵא דָוִד אֶת עׇרְלֹתֵיהֶם וַיְמַלְאוּם לַמֶּלֶךְ לְהִתְחַתֵּן בַּמֶּלֶךְ וַיִּתֶּן לוֹ שָׁאוּל אֶת מִיכַל בִּתּוֹ לְאִשָּׁה. |
Shemuel II 4:9-11שמואל ב ד׳:ט׳-י״א
(9) And David answered Rechab and Baanah his brother, the sons of Rimmon the Beerothite, and said unto them: 'As the Lord liveth, who hath redeemed my soul out of all adversity, (10) when one told me, saying: Behold, Saul is dead, and he was in his own eyes as though he brought good tidings, I took hold of him, and slew him in Ziklag, instead of giving a reward for his tidings. (11) How much more, when wicked men have slain a righteous person in his own house upon his bed, shall I not now require his blood of your hand, and take you away from the earth?' | (ט) וַיַּעַן דָּוִד אֶת רֵכָב וְאֶת בַּעֲנָה אָחִיו בְּנֵי רִמּוֹן הַבְּאֵרֹתִי וַיֹּאמֶר לָהֶם חַי י״י אֲשֶׁר פָּדָה אֶת נַפְשִׁי מִכׇּל צָרָה. (י) כִּי הַמַּגִּיד לִי לֵאמֹר הִנֵּה מֵת שָׁאוּל וְהוּא הָיָה כִמְבַשֵּׂר בְּעֵינָיו וָאֹחֲזָה בוֹ וָאֶהְרְגֵהוּ בְּצִקְלָג אֲשֶׁר לְתִתִּי לוֹ בְּשֹׂרָה. (יא) אַף כִּי אֲנָשִׁים רְשָׁעִים הָרְגוּ אֶת אִישׁ צַדִּיק בְּבֵיתוֹ עַל מִשְׁכָּבוֹ וְעַתָּה הֲלוֹא אֲבַקֵּשׁ אֶת דָּמוֹ מִיֶּדְכֶם וּבִעַרְתִּי אֶתְכֶם מִן הָאָרֶץ. |
Shemuel II 11:1שמואל ב י״א:א׳
And it came to pass, at the return of the year, at the time when kings go out to battle, that David sent Joab, and his servants with him, and all Israel; and they destroyed the children of Ammon, and besieged Rabbah. But David tarried at Jerusalem. | וַיְהִי לִתְשׁוּבַת הַשָּׁנָה לְעֵת צֵאת הַמְּלָאכִים וַיִּשְׁלַח דָּוִד אֶת יוֹאָב וְאֶת עֲבָדָיו עִמּוֹ וְאֶת כׇּל יִשְׂרָאֵל וַיַּשְׁחִתוּ אֶת בְּנֵי עַמּוֹן וַיָּצֻרוּ עַל רַבָּה וְדָוִד יוֹשֵׁב בִּירוּשָׁלִָם. |
Shemuel II 22:6שמואל ב כ״ב:ו׳
The cords of Sheol surrounded me; The snares of Death confronted me. | חֶבְלֵי שְׁאוֹל סַבֻּנִי קִדְּמֻנִי מֹקְשֵׁי מָוֶת. |
Melakhim I 3:1מלכים א ג׳:א׳
And Solomon became allied to Pharaoh king of Egypt by marriage, and took Pharaoh's daughter, and brought her into the city of David, until he had made an end of building his own house, and the house of the Lord, and the wall of Jerusalem round about. | וַיִּתְחַתֵּן שְׁלֹמֹה אֶת פַּרְעֹה מֶלֶךְ מִצְרָיִם וַיִּקַּח אֶת בַּת פַּרְעֹה וַיְבִיאֶהָ אֶל עִיר דָּוִד עַד כַּלֹּתוֹ לִבְנוֹת אֶת בֵּיתוֹ וְאֶת בֵּית י״י וְאֶת חוֹמַת יְרוּשָׁלִַם סָבִיב. |
Melakhim I 5:27מלכים א ה׳:כ״ז
And king Solomon raised a levy out of all Israel; and the levy was thirty thousand men. | וַיַּעַל הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה מַס מִכׇּל יִשְׂרָאֵל וַיְהִי הַמַּס שְׁלֹשִׁים אֶלֶף אִישׁ. |
Melakhim I 9:16מלכים א ט׳:ט״ז
Pharaoh king of Egypt had gone up, and taken Gezer, and burnt it with fire, and slain the Canaanites that dwelt in the city, and given it for a portion unto his daughter, Solomon's wife. | פַּרְעֹה מֶלֶךְ מִצְרַיִם עָלָה וַיִּלְכֹּד אֶת גֶּזֶר וַיִּשְׂרְפָהּ בָּאֵשׁ וְאֶת הַכְּנַעֲנִי הַיֹּשֵׁב בָּעִיר הָרָג וַיִּתְּנָהּ שִׁלֻּחִים לְבִתּוֹ אֵשֶׁת שְׁלֹמֹה. |
Melakhim I 18:32מלכים א י״ח:ל״ב
And with the stones he built an altar in the name of the Lord; and he made a trench about the altar, as great as would contain two measures of seed. | וַיִּבְנֶה אֶת הָאֲבָנִים מִזְבֵּחַ בְּשֵׁם י״י וַיַּעַשׂ תְּעָלָה כְּבֵית סָאתַיִם זֶרַע סָבִיב לַמִּזְבֵּחַ. |
Melakhim I 20:22מלכים א כ׳:כ״ב
And the prophet came near to the king of Israel, and said unto him: 'Go, strengthen thyself, and mark, and see what thou doest; for at the return of the year the king of Aram will come up against thee.' | וַיִּגַּשׁ הַנָּבִיא אֶל מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל וַיֹּאמֶר לוֹ לֵךְ הִתְחַזַּק וְדַע וּרְאֵה אֵת אֲשֶׁר תַּעֲשֶׂה כִּי לִתְשׁוּבַת הַשָּׁנָה מֶלֶךְ אֲרָם עֹלֶה עָלֶיךָ. |
Yeshayahu 1:11ישעיהו א׳:י״א
To what purpose is the multitude of your sacrifices unto Me? Saith the Lord; I am full of the burnt-offerings of rams, And the fat of fed beasts; And I delight not in the blood Of bullocks, or of lambs, or of he-goats. | לָמָּה לִּי רֹב זִבְחֵיכֶם יֹאמַר י״י שָׂבַעְתִּי עֹלוֹת אֵילִים וְחֵלֶב מְרִיאִים וְדַם פָּרִים וּכְבָשִׂים וְעַתּוּדִים לֹא חָפָצְתִּי. |
Yeshayahu 14:22ישעיהו י״ד:כ״ב
And I will rise up against them, saith the Lord of hosts, and cut off from Babylon name and remnant, and offshoot and offspring, saith the Lord. | וְקַמְתִּי עֲלֵיהֶם נְאֻם י״י צְבָאוֹת וְהִכְרַתִּי לְבָבֶל שֵׁם וּשְׁאָר וְנִין וָנֶכֶד נְאֻם י״י. |
Yeshayahu 31:8ישעיהו ל״א:ח׳
Then shall Asshur fall with the sword, not of man, And the sword, not of men, shall devour him; And he shall flee from the sword, And his young men shall become tributary. | וְנָפַל אַשּׁוּר בְּחֶרֶב לֹא אִישׁ וְחֶרֶב לֹא אָדָם תֹּאכְלֶנּוּ וְנָס לוֹ מִפְּנֵי חֶרֶב וּבַחוּרָיו לָמַס יִהְיוּ. |
Yeshayahu 38:9-11ישעיהו ל״ח:ט׳-י״א
(9) The writing of Hezekiah king of Judah, when he had been sick, and was recovered of his sickness. (10) I said: In the noontide of my days I shall go, Even to the gates of the netherworld; I am deprived of the residue of my years. (11) I said: I shall not see the Lord, Even the Lord in the land of the living; I shall behold man no more with the inhabitants of the world. | (ט) מִכְתָּב לְחִזְקִיָּהוּ מֶלֶךְ יְהוּדָה בַּחֲלֹתוֹ וַיְחִי מֵחׇלְיוֹ. (י) אֲנִי אָמַרְתִּי בִּדְמִי יָמַי אֵלֵכָה בְּשַׁעֲרֵי שְׁאוֹל פֻּקַּדְתִּי יֶתֶר שְׁנוֹתָי. (יא) אָמַרְתִּי לֹא אֶרְאֶה יָהּ יָהּ בְּאֶרֶץ הַחַיִּים לֹא אַבִּיט אָדָם עוֹד עִם יוֹשְׁבֵי חָדֶל. |
Yirmeyahu 2:6ירמיהו ב׳:ו׳
Neither said they: 'Where is the Lord that brought us up Out of the land of Egypt; That led us through the wilderness, Through a land of deserts and of pits, Through a land of drought and of the shadow of death, Through a land that no man passed through, And where no man dwelt?' | וְלֹא אָמְרוּ אַיֵּה י״י הַמַּעֲלֶה אֹתָנוּ מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם הַמּוֹלִיךְ אֹתָנוּ בַּמִּדְבָּר בְּאֶרֶץ עֲרָבָה וְשׁוּחָה בְּאֶרֶץ צִיָּה וְצַלְמָוֶת בְּאֶרֶץ לֹא עָבַר בָּהּ אִישׁ וְלֹא יָשַׁב אָדָם שָׁם. |
Yirmeyahu 2:31ירמיהו ב׳:ל״א
O generation, see ye the word of the Lord: Have I been a wilderness unto Israel? Or a land of thick darkness? Wherefore say My people: 'We roam at large; We will come no more unto Thee'? | הַדּוֹר אַתֶּם רְאוּ דְבַר י״י הֲמִדְבָּר הָיִיתִי לְיִשְׂרָאֵל אִם אֶרֶץ מַאְפֵּלְיָה מַדּוּעַ אָמְרוּ עַמִּי רַדְנוּ לוֹא נָבוֹא עוֹד אֵלֶיךָ. |
Yirmeyahu 24:7ירמיהו כ״ד:ז׳
And I will give them a heart to know Me, that I am the Lord; and they shall be My people, and I will be their God; for they shall return unto Me with their whole heart. | וְנָתַתִּי לָהֶם לֵב לָדַעַת אֹתִי כִּי אֲנִי י״י וְהָיוּ לִי לְעָם וְאָנֹכִי אֶהְיֶה לָהֶם לֵאלֹהִים כִּי יָשֻׁבוּ אֵלַי בְּכׇל לִבָּם. |
Yirmeyahu 30:14ירמיהו ל׳:י״ד
All thy lovers have forgotten thee, They seek thee not; For I have wounded thee with the wound of an enemy, With the chastisement of a cruel one; For the greatness of thine iniquity, Because thy sins were increased. | כׇּל מְאַהֲבַיִךְ שְׁכֵחוּךְ אוֹתָךְ לֹא יִדְרֹשׁוּ כִּי מַכַּת אוֹיֵב הִכִּיתִיךְ מוּסַר אַכְזָרִי עַל רֹב עֲוֺנֵךְ עָצְמוּ חַטֹּאתָיִךְ. |
Yirmeyahu 32:7-12ירמיהו ל״ב:ז׳-י״ב
(7) Behold, Hanamel, the son of Shallum thine uncle, shall come unto thee, saying: Buy thee my field that is in Anathoth; for the right of redemption is thine to buy it.' (8) So Hanamel mine uncle's son came to me in the court of the guard according to the word of the Lord, and said unto me: 'Buy my field, I pray thee, that is in Anathoth, which is in the land of Benjamin; for the right of inheritance is thine, and the redemption is thine; buy it for thyself.' Then I knew that this was the word of the Lord. (9) And I bought the field that was in Anathoth of Hanamel mine uncle's son, and weighed him the money, even seventeen shekels of silver. (10) And I subscribed the deed, and sealed it, and called witnesses, and weighed him the money in the balances. (11) So I took the deed of the purchase, both that which was sealed, containing the terms and conditions, and that which was open; (12) and I delivered the deed of the purchase unto Baruch the son of Neriah, the son of Mahseiah, in the presence of Hanamel mine uncle['s son], and in the presence of the witnesses that subscribed the deed of the purchase, before all the Jews that sat in the court of the guard. | (ז) הִנֵּה חֲנַמְאֵל בֶּן שַׁלֻּם דֹּדְךָ בָּא אֵלֶיךָ לֵאמֹר קְנֵה לְךָ אֶת שָׂדִי אֲשֶׁר בַּעֲנָתוֹת כִּי לְךָ מִשְׁפַּט הַגְּאֻלָּה לִקְנוֹת. (ח) וַיָּבֹא אֵלַי חֲנַמְאֵל בֶּן דֹּדִי כִּדְבַר י״י אֶל חֲצַר הַמַּטָּרָה וַיֹּאמֶר אֵלַי קְנֵה נָא אֶת שָׂדִי אֲשֶׁר בַּעֲנָתוֹת אֲשֶׁר בְּאֶרֶץ בִּנְיָמִין כִּי לְךָ מִשְׁפַּט הַיְרֻשָּׁה וּלְךָ הַגְּאֻלָּה קְנֵה לָךְ וָאֵדַע כִּי דְבַר י״י הוּא. (ט) וָאֶקְנֶה אֶת הַשָּׂדֶה מֵאֵת חֲנַמְאֵל בֶּן דֹּדִי אֲשֶׁר בַּעֲנָתוֹת וָאֶשְׁקְלָה לּוֹ אֶת הַכֶּסֶף שִׁבְעָה שְׁקָלִים וַעֲשָׂרָה הַכָּסֶף. (י) וָאֶכְתֹּב בַּסֵּפֶר וָאֶחְתֹּם וָאָעֵד עֵדִים וָאֶשְׁקֹל הַכֶּסֶף בְּמֹאזְנָיִם. (יא) וָאֶקַּח אֶת סֵפֶר הַמִּקְנָה אֶת הֶחָתוּם הַמִּצְוָה וְהַחֻקִּים וְאֶת הַגָּלוּי. (יב) וָאֶתֵּן אֶת הַסֵּפֶר הַמִּקְנָה אֶל בָּרוּךְ בֶּן נֵרִיָּה בֶּן מַחְסֵיָה לְעֵינֵי חֲנַמְאֵל דֹּדִי וּלְעֵינֵי הָעֵדִים הַכֹּתְבִים בְּסֵפֶר הַמִּקְנָה לְעֵינֵי כׇּל הַיְּהוּדִים הַיֹּשְׁבִים בַּחֲצַר הַמַּטָּרָה. |
Yirmeyahu 33:9ירמיהו ל״ג:ט׳
And this city shall be to Me for a name of joy, for a praise and for a glory, before all the nations of the earth, which shall hear all the good that I do unto them, and shall fear and tremble for all the good and for all the peace that I procure unto it. | וְהָיְתָה לִּי לְשֵׁם שָׂשׂוֹן לִתְהִלָּה וּלְתִפְאֶרֶת לְכֹל גּוֹיֵי הָאָרֶץ אֲשֶׁר יִשְׁמְעוּ אֶת כׇּל הַטּוֹבָה אֲשֶׁר אָנֹכִי עֹשֶׂה אוֹתָם וּפָחֲדוּ וְרָגְזוּ עַל כׇּל הַטּוֹבָה וְעַל כׇּל הַשָּׁלוֹם אֲשֶׁר אָנֹכִי עֹשֶׂה לָּהּ. |
Yoel 2:10יואל ב׳:י׳
Before them the earth quaketh, The heavens tremble; The sun and the moon are become black, And the stars withdraw their shining. | לְפָנָיו רָגְזָה אֶרֶץ רָעֲשׁוּ שָׁמָיִם שֶׁמֶשׁ וְיָרֵחַ קָדָרוּ וְכוֹכָבִים אָסְפוּ נׇגְהָם. |
Amos 6:8-11עמוס ו׳:ח׳-י״א
(8) The Lord God hath sworn by Himself, Saith the Lord, the God of hosts: I abhor the pride of Jacob, And hate his palaces; And I will deliver up the city with all that is therein. (9) And it shall come to pass, if there remain ten men in one house, that they shall die. (10) And when a man's uncle shall take him up, even he that burneth him, to bring out the bones out of the house, and shall say unto him that is in the innermost parts of the house 'Is there yet any with thee?' and he shall say. 'No'; then shall he say: 'Hold thy peace; for we must not make mention of the name of the Lord.' (11) For, behold, the Lord commandeth, And the great house shall be smitten into splinters, And the little house into chips. | (ח) נִשְׁבַּע אֲדֹנָי יֱ־הֹוִה בְּנַפְשׁוֹ נְאֻם י״י אֱלֹהֵי צְבָאוֹת מְתָאֵב אָנֹכִי אֶת גְּאוֹן יַעֲקֹב וְאַרְמְנֹתָיו שָׂנֵאתִי וְהִסְגַּרְתִּי עִיר וּמְלֹאָהּ. (ט) וְהָיָה אִם יִוָּתְרוּ עֲשָׂרָה אֲנָשִׁים בְּבַיִת אֶחָד וָמֵתוּ. (י) וּנְשָׂאוֹ דּוֹדוֹ וּמְסָרְפוֹ לְהוֹצִיא עֲצָמִים מִן הַבַּיִת וְאָמַר לַאֲשֶׁר בְּיַרְכְּתֵי הַבַּיִת הַעוֹד עִמָּךְ וְאָמַר אָפֶס וְאָמַר הָס כִּי לֹא לְהַזְכִּיר בְּשֵׁם י״י. (יא) כִּי הִנֵּה י״י מְצַוֶּה וְהִכָּה הַבַּיִת הַגָּדוֹל רְסִיסִים וְהַבַּיִת הַקָּטֹן בְּקִעִים. |
Yonah 2:2-3יונה ב׳:ב׳-ג׳
(2) Then Jonah prayed unto the Lord his God out of the fish's belly. (3) And he said: I called out of mine affliction Unto the Lord, and He answered me; Out of the belly of the nether-world cried I, And Thou heardest my voice. | (ב) וַיִּתְפַּלֵּל יוֹנָה אֶל י״י אֱלֹהָיו מִמְּעֵי הַדָּגָה. (ג) וַיֹּאמֶר קָרָאתִי מִצָּרָה לִי אֶל י״י וַיַּעֲנֵנִי מִבֶּטֶן שְׁאוֹל שִׁוַּעְתִּי שָׁמַעְתָּ קוֹלִי. |
Mikhah 2:7מיכה ב׳:ז׳
Do I change, house of Jacob? Is the spirit of the Lord straitened? Are these His doings? Do not My words do good to him that walketh uprightly? | הֶאָמוּר בֵּית יַעֲקֹב הֲקָצַר רוּחַ י״י אִם אֵלֶּה מַעֲלָלָיו הֲלוֹא דְבָרַי יֵיטִיבוּ עִם הַיָּשָׁר הֹלֵךְ. |
Tehillim 18:8תהלים י״ח:ח׳
Then the earth did shake and quake, The foundations also of the mountains did tremble; They were shaken, because He was wroth. | וַתִּגְעַשׁ וַתִּרְעַשׁ הָאָרֶץ וּמוֹסְדֵי הָרִים יִרְגָּזוּ וַיִּתְגָּעֲשׁוּ כִּי חָרָה לוֹ. |
Tehillim 66:7תהלים ס״ו:ז׳
Who ruleth by His might for ever; His eyes keep watch upon the nations; Let not the rebellious exalt themselves. Selah | מֹשֵׁל בִּגְבוּרָתוֹ עוֹלָם עֵינָיו בַּגּוֹיִם תִּצְפֶּינָה הַסּוֹרְרִים אַל [יָרוּמוּ] (ירימו) לָמוֹ סֶלָה. |
Tehillim 72:12-14תהלים ע״ב:י״ב-י״ד
(12) For he will deliver the needy when he crieth; the poor also, and him that hath no helper. (13) He will have pity on the poor and needy, And the souls of the needy he will save. (14) He will redeem their soul from oppression and violence, And precious will their blood be in his sight. | (יב) כִּי יַצִּיל אֶבְיוֹן מְשַׁוֵּעַ וְעָנִי וְאֵין עֹזֵר לוֹ. (יג) יָחֹס עַל דַּל וְאֶבְיוֹן וְנַפְשׁוֹת אֶבְיוֹנִים יוֹשִׁיעַ. (יד) מִתּוֹךְ וּמֵחָמָס יִגְאַל נַפְשָׁם וְיֵיקַר דָּמָם בְּעֵינָיו. |
Tehillim 77:19תהלים ע״ז:י״ט
The voice of Thy thunder was in the whirlwind; The lightnings lighted up the world; The earth trembled and shook. | קוֹל רַעַמְךָ בַּגַּלְגַּל הֵאִירוּ בְרָקִים תֵּבֵל רָגְזָה וַתִּרְעַשׁ הָאָרֶץ. |
Tehillim 89:1-3תהלים פ״ט:א׳-ג׳
(1) Maschil of Ethan the Ezrahite. (2) I will sing of the mercies of the Lord for ever; To all generations will I make known Thy faithfulness with my mouth. (3) For I have said: 'For ever is mercy built; In the very heavens Thou dost establish Thy faithfulness. | (א) מַשְׂכִּיל לְאֵיתָן הָאֶזְרָחִי. (ב) חַסְדֵי י״י עוֹלָם אָשִׁירָה לְדֹר וָדֹר אוֹדִיעַ אֱמוּנָתְךָ בְּפִי. (ג) כִּי אָמַרְתִּי עוֹלָם חֶסֶד יִבָּנֶה שָׁמַיִם תָּכִן אֱמוּנָתְךָ בָהֶם. |
Mishlei 10:24-25משלי י׳:כ״ד-כ״ה
(24) The fear of the wicked, it shall come upon him; And the desire of the righteous shall be granted. (25) When the whirlwind passeth, the wicked is no more; But the righteous is an everlasting foundation. | (כד) מְגוֹרַת רָשָׁע הִיא תְבוֹאֶנּוּ וְתַאֲוַת צַדִּיקִים יִתֵּן. (כה) כַּעֲבוֹר סוּפָה וְאֵין רָשָׁע וְצַדִּיק יְסוֹד עוֹלָם. |
Iyyov 1:1איוב א׳:א׳
There was a man in the land of Uz, whose name was Job; and that man was whole-hearted and upright, and one that feared God, and shunned evil. | אִישׁ הָיָה בְאֶרֶץ עוּץ אִיּוֹב שְׁמוֹ וְהָיָה הָאִישׁ הַהוּא תָּם וְיָשָׁר וִירֵא אֱלֹהִים וְסָר מֵרָע. |
Iyyov 9:6איוב ט׳:ו׳
Who shaketh the earth out of her place, And the pillars thereof tremble. | הַמַּרְגִּיז אֶרֶץ מִמְּקוֹמָהּ וְעַמּוּדֶיהָ יִתְפַּלָּצוּן. |
Iyyov 18:19איוב י״ח:י״ט
He shall have neither son nor son's son among his people, Nor any remaining in his dwellings. | לֹא נִין לוֹ וְלֹא נֶכֶד בְּעַמּוֹ וְאֵין שָׂרִיד בִּמְגוּרָיו. |
Iyyov 21:34איוב כ״א:ל״ד
How then comfort ye me in vain? And as for your answers, there remaineth only faithlessness? | וְאֵיךְ תְּנַחֲמוּנִי הָבֶל וּתְשׁוּבֹתֵיכֶם נִשְׁאַר מָעַל. |
Shir HaShirim 8:13שיר השירים ח׳:י״ג
Thou that dwellest in the gardens, The companions hearken for thy voice: 'Cause me to hear it.' | הַיּוֹשֶׁבֶת בַּגַּנִּים חֲבֵרִים מַקְשִׁיבִים לְקוֹלֵךְ הַשְׁמִיעִנִי. |
Kohelet 3:11קהלת ג׳:י״א
He hath made every thing beautiful in its time; also He hath set the world in their heart, yet so that man cannot find out the work that God hath done from the beginning even to the end. | אֶת הַכֹּל עָשָׂה יָפֶה בְעִתּוֹ גַּם אֶת הָעֹלָם נָתַן בְּלִבָּם מִבְּלִי אֲשֶׁר לֹא יִמְצָא הָאָדָם אֶת הַמַּעֲשֶׂה אֲשֶׁר עָשָׂה הָאֱלֹהִים מֵרֹאשׁ וְעַד סוֹף. |
Esther 1:5אסתר א׳:ה׳
And when these days were fulfilled, the king made a feast unto all the people that were present in Shushan the castle, both great and small, seven days, in the court of the garden of the king's palace; | וּבִמְלוֹאת הַיָּמִים הָאֵלֶּה עָשָׂה הַמֶּלֶךְ לְכׇל הָעָם הַנִּמְצְאִים בְּשׁוּשַׁן הַבִּירָה לְמִגָּדוֹל וְעַד קָטָן מִשְׁתֶּה שִׁבְעַת יָמִים בַּחֲצַר גִּנַּת בִּיתַן הַמֶּלֶךְ. |
Esther 2:5אסתר ב׳:ה׳
There was a certain Jew in Shushan the castle, whose name was Mordecai the son of Jair the son of Shimei the son of Kish, a Benjamite, | אִישׁ יְהוּדִי הָיָה בְּשׁוּשַׁן הַבִּירָה וּשְׁמוֹ מׇרְדֳּכַי בֶּן יָאִיר בֶּן שִׁמְעִי בֶּן קִישׁ אִישׁ יְמִינִי. |
Esther 4:14אסתר ד׳:י״ד
For if thou altogether holdest thy peace at this time, then will relief and deliverance arise to the Jews from another place, but thou and thy father's house will perish; and who knoweth whether thou art not come to royal estate for such a time as this?' | כִּי אִם הַחֲרֵשׁ תַּחֲרִישִׁי בָּעֵת הַזֹּאת רֶוַח וְהַצָּלָה יַעֲמוֹד לַיְּהוּדִים מִמָּקוֹם אַחֵר וְאַתְּ וּבֵית אָבִיךְ תֹּאבֵדוּ וּמִי יוֹדֵעַ אִם לְעֵת כָּזֹאת הִגַּעַתְּ לַמַּלְכוּת. |
Esther 5:11אסתר ה׳:י״א
And Haman recounted unto them the glory of his riches, and the multitude of his children, and everything as to how the king had promoted him, and how he had advanced him above the princes and servants of the king. | וַיְסַפֵּר לָהֶם הָמָן אֶת כְּבוֹד עׇשְׁרוֹ וְרֹב בָּנָיו וְאֵת כׇּל אֲשֶׁר גִּדְּלוֹ הַמֶּלֶךְ וְאֵת אֲשֶׁר נִשְּׂאוֹ עַל הַשָּׂרִים וְעַבְדֵי הַמֶּלֶךְ. |
Esther 9:6אסתר ט׳:ו׳
And in Shushan the castle the Jews slew and destroyed five hundred men. | וּבְשׁוּשַׁן הַבִּירָה הָרְגוּ הַיְּהוּדִים וְאַבֵּד חֲמֵשׁ מֵאוֹת אִישׁ. |
Esther 10:1אסתר י׳:א׳
And the king Ahasuerus laid a tribute upon the land, and upon the isles of the sea. | וַיָּשֶׂם הַמֶּלֶךְ [אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ] (אחשרש) מַס עַל הָאָרֶץ וְאִיֵּי הַיָּם. |
Esther 10:3אסתר י׳:ג׳
For Mordecai the Jew was next unto king Ahasuerus, and great among the Jews, and accepted of the multitude of his brethren; seeking the good of his people and speaking peace to all his seed. | כִּי מׇרְדֳּכַי הַיְּהוּדִי מִשְׁנֶה לַמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ וְגָדוֹל לַיְּהוּדִים וְרָצוּי לְרֹב אֶחָיו דֹּרֵשׁ טוֹב לְעַמּוֹ וְדֹבֵר שָׁלוֹם לְכׇל זַרְעוֹ. |
Daniel 8:2דניאל ח׳:ב׳
And I saw in the vision; now it was so, that when I saw, I was in Shushan the castle, which is in the province of Elam; and I saw in the vision, and I was by the stream Ulai. | וָאֶרְאֶה בֶּחָזוֹן וַיְהִי בִּרְאֹתִי וַאֲנִי בְּשׁוּשַׁן הַבִּירָה אֲשֶׁר בְּעֵילָם הַמְּדִינָה וָאֶרְאֶה בֶּחָזוֹן וַאֲנִי הָיִיתִי עַל אוּבַל אוּלָי. |
Nechemyah 2:3נחמיה ב׳:ג׳
And I said unto the king: 'Let the king live for ever: why should not my countenance be sad, when the city, the place of my fathers' sepulchres, lieth waste, and the gates thereof are consumed with fire?' | וָאֹמַר לַמֶּלֶךְ הַמֶּלֶךְ לְעוֹלָם יִחְיֶה מַדּוּעַ לֹא יֵרְעוּ פָנַי אֲשֶׁר הָעִיר בֵּית קִבְרוֹת אֲבֹתַי חֲרֵבָה וּשְׁעָרֶיהָ אֻכְּלוּ בָאֵשׁ. |
Nechemyah 2:8נחמיה ב׳:ח׳
and a letter unto Asaph the keeper of the king's park, that he may give me timber to make beams for the gates of the castle which appertaineth to the house, and for the wall of the city, and for the house that I shall enter into.' And the king granted me, according to the good hand of my God upon me. | וְאִגֶּרֶת אֶל אָסָף שֹׁמֵר הַפַּרְדֵּס אֲשֶׁר לַמֶּלֶךְ אֲשֶׁר יִתֶּן לִי עֵצִים לְקָרוֹת אֶת שַׁעֲרֵי הַבִּירָה אֲשֶׁר לַבַּיִת וּלְחוֹמַת הָעִיר וְלַבַּיִת אֲשֶׁר אָבוֹא אֵלָיו וַיִּתֶּן לִי הַמֶּלֶךְ כְּיַד אֱלֹהַי הַטּוֹבָה עָלָי. |
Divrei HaYamim I 29:1דברי הימים א כ״ט:א׳
And David the king said unto all the congregation: 'Solomon my son, whom alone God hath chosen, is yet young and tender, and the work is great; for the palace is not for man, but for the Lord God. | וַיֹּאמֶר דָּוִיד הַמֶּלֶךְ לְכׇל הַקָּהָל שְׁלֹמֹה בְנִי אֶחָד בָּחַר בּוֹ אֱלֹהִים נַעַר וָרָךְ וְהַמְּלָאכָה גְדוֹלָה כִּי לֹא לְאָדָם הַבִּירָה כִּי לַי״י אֱלֹהִים. |
Divrei HaYamim I 29:19דברי הימים א כ״ט:י״ט
and give unto Solomon my son a whole heart, to keep Thy commandments, Thy testimonies, and Thy statutes, and to do all these things, and to build the palace, for which I have made, provision.' | וְלִשְׁלֹמֹה בְנִי תֵּן לֵבָב שָׁלֵם לִשְׁמוֹר מִצְוֺתֶיךָ עֵדְוֺתֶיךָ וְחֻקֶּיךָ וְלַעֲשׂוֹת הַכֹּל וְלִבְנוֹת הַבִּירָה אֲשֶׁר הֲכִינוֹתִי. |
Divrei HaYamim II 18:1דברי הימים ב י״ח:א׳
Now Jehoshaphat had riches and honour in abundance; and he allied himself with Ahab by marriage. | וַיְהִי לִיהוֹשָׁפָט עֹשֶׁר וְכָבוֹד לָרֹב וַיִּתְחַתֵּן לְאַחְאָב. |
Divrei HaYamim II 20:25דברי הימים ב כ׳:כ״ה
And when Jehoshaphat and his people came to take the spoil of them, they found among them in abundance both riches and dead bodies, and precious jewels, which they stripped off for themselves, more than they could carry away; and they were three days in taking the spoil, it was so much. | וַיָּבֹא יְהוֹשָׁפָט וְעַמּוֹ לָבֹז אֶת שְׁלָלָם וַיִּמְצְאוּ בָהֶם לָרֹב וּרְכוּשׁ וּפְגָרִים וּכְלֵי חֲמֻדוֹת וַיְנַצְּלוּ לָהֶם לְאֵין מַשָּׂא וַיִּהְיוּ יָמִים שְׁלוֹשָׁה בֹּזְזִים אֶת הַשָּׁלָל כִּי רַב הוּא. |
Classical Texts
Septuagint Bereshit 21:23תרגום השבעים בראשית כ״א:כ״ג
Now therefore swear to me by God that thou wilt not injure me, nor my seed, nor my name, but according to the righteousness which I have performed with thee thou shalt deal with me, and with the land in which thou hast sojourned. |
Philo On Dreams That They are God-Sent I 63-71פילון על החלומות א ס״ג-ע״א
(63) According to the third signification, God himself is called a place, from the fact of his surrounding the universe, and being surrounded himself by nothing whatever, and from the fact of his being the refuge of all persons, and since he himself is his own district, containing himself and resembling himself alone. (64) I, indeed, am not a place, but I am in a place, and every existing being is so in a similar manner. So that which is surrounded differs from that which surrounds it; but the Deity, being surrounded by nothing, is necessarily itself its own place. And there is an evidence in support of my view of the matter in the following sacred oracle delivered with respect to Abraham: "He came unto the place of which the Lord God had told him: and having looked up with his eyes, he saw the place afar Off." (Genesis 22:4) (65) Tell me, now, did he who had come to the place see it afar off? Or perhaps it is but an identical expression for two different things, one of which is the divine world, and the other, God, who existed before the world. (66) But he who was conducted by wisdom comes to the former place, having found that the main part and end of propitiation is the divine word, in which he who is fixed does not as yet attain to such a height as to penetrate to the essence of God, but sees him afar off; or, rather, I should say, he is not able even to behold him afar off, but he only discerns this fact, that God is at a distance from every creature, and that any comprehension of him is removed to a great distance from all human intellect. (67) Perhaps, however, the historian, by this allegorical form of expression, does not here mean by his expression, "place," the Cause of all things; but the idea which he intends to convey may be something of this sort; --he came to the place, and looking up with his eyes he saw the very place to which he had come, which was a very long way from the God who may not be named nor spoken of, and who is in every way incomprehensible. XII (68) These things, then, being defined as a necessary preliminary, when the practiser of virtue comes to Charran, the outward sense, he does not "meet" the place, nor that place either which is filled by a mortal body; for all those who are born of the dust, and who occupy any place whatever, and who do of necessity fill some position, partake of that; nor the third and most excellent kind of place, of which it was scarcely possible for that man to form an idea who made his abode at the well which was entitled the "well of the oath," where the self-taught race, Isaac, abides, who never abandons his faith in God and his invisible comprehension of him, but who keeps to the intermediate divine word, which affords him the best suggestions, and teaches him everything which is suitable to the times. (69) For God, not condescending to come down to the external senses, sends his own words or angels for the sake of giving assistance to those who love virtue. But they attend like physicians to the disease of the soul, and apply themselves to heal them, offering sacred recommendations like sacred laws, and inviting men to practice the duties inculcated by them, and, like the trainers of wrestlers, implanting in their pupils strength, and power, and irresistible vigour. (70) Very properly, therefore, when he has arrived at the external sense, he is represented no longer as meeting God, but only the divine word, just as his grandfather Abraham, the model of wisdom, did; for the scripture tells us, "The Lord departed when he had finished conversing with Abraham, and Abraham returned to his Place." (Genesis 18:33) From which expression it is inferred, that he also met with the sacred words from which God, the father of the universe, had previously departed, no longer displaying visions from himself but only those which proceed from his subordinate powers. (71) And it is with exceeding beauty and propriety that it is said, not that he came to the place, but that he met the place: for to come is voluntary, but to meet is very often involuntary; so that the divine Word appearing on a sudden, supplies an unexpected joy, greater than could have been hoped, inasmuch as it is about to travel in company with the solitary soul; for Moses also "brings forward the people to a meeting with God," (Exodus 19:17) well knowing that he comes invisibly towards those souls who have a longing to meet with him. |
Targum Onkelos Bereshit 21:23תרגום אונקלוס בראשית כ״א:כ״ג
and now swear to me here, by the Word of the Lord, that thou wilt not be false with me, nor with my son, nor with my son's son; and that according to the good which I have done to thee thou wilt do with me and with the land in which thou art a sojourner. | וּכְעַן קַיֵּים לִי בְּמֵימְרָא דַּייָ הָכָא דְּלָא תְּשַׁקַּר בִּי וּבִבְרִי וּבְבַר בְּרִי כְּטֵיבוּתָא דַּעֲבַדִית עִמָּךְ תַּעֲבֵיד עִמִּי וְעִם אַרְעָא דְּאִתּוֹתַבְתְּ בַּהּ. |
Targum Onkelos Vayikra 10:4תרגום אונקלוס ויקרא י׳:ד׳
And Mosheh called to Mishael and to Elzaphan, the sons of Uzziel the uncle of Aharon, and said to them, Come nigh, and carry your brethren from before the sanctuary without the camp. | וּקְרָא מֹשֶׁה לְמִישָׁאֵל וּלְאֶלְצָפָן בְּנֵי עֻזִּיאֵל אַחְבּוּהִי דְּאַהֲרֹן וַאֲמַר לְהוֹן קְרוּבוּ טוּלוּ יָת אֲחֵיכוֹן מִן קֳדָם קוּדְשָׁא לְמִבַּרָא לְמַשְׁרִיתָא. |
Targum Onkelos Vayikra 20:20תרגום אונקלוס ויקרא כ׳:כ׳
And if a man lie with the wife of his father's brother, he hath uncovered the nakedness of his father's brother; they shall receive for their guilt, without children shall they die. | וּגְבַר דְּיִשְׁכּוֹב יָת אִתַּת אַחְבּוּהִי עֶרְיְתָא דְּאַחְבּוּהִי גַּלִּי חוֹבְהוֹן יְקַבְּלוּן דְּלָא וְלַד יְמוּתוּן. |
Targum Onkelos Vayikra 25:49תרגום אונקלוס ויקרא כ״ה:מ״ט
Either his father's brother, or the son of his father's brother, may redeem him; or any one of kin to the flesh of his family may redeem him; or if his hand be able, he may redeem himself. | אוֹ אַחְבּוּהִי אוֹ בַר אַחְבּוּהִי יִפְרְקִנֵּיהּ אוֹ מִקָּרִיב בִּשְׂרֵיהּ מִזַּרְעִיתֵיהּ יִפְרְקִנֵּיהּ אוֹ דְּתַדְבֵּיק יְדֵיהּ וְיִתְפְּרֵיק. |
Targum Onkelos Bemidbar 36:11תרגום אונקלוס במדבר ל״ו:י״א
and Maalah, and Thirzah, and Hegela, and Milchah, and Nohah, the daughters of Zelophechad, became wives of sons of their father's brethren. | וַהֲוַאָה מַחְלָה תִרְצָה וְחָגְלָה וּמִלְכָּה וְנוֹעָה בְּנָת צְלָפְחָד לִבְנֵי אֲחֵי אֲבוּהוֹן לִנְשִׁין. |
Mishna Berakhot 9:2משנה ברכות ט׳:ב׳
One who sees conspicuous natural occurrences recites a blessing. For zikin and zeva’ot, which the Gemara will discuss below, for thunder, gale force winds, and lightning, manifestations of the power of the Creator, one recites: Blessed…Whose strength and power fill the world. For extraordinary (Rambam) mountains, hills, seas, rivers, and deserts, one recites: Blessed…Author of creation. Consistent with his opinion that a separate blessing should be instituted for each individual species, Rabbi Yehuda says: One who sees the great sea recites a special blessing: Blessed…Who made the great sea. As with all blessings of this type, one only recites it when he sees the sea intermittently, not on a regular basis. For rain and other good tidings, one recites the special blessing: Blessed…Who is good and Who does good. Even for bad tidings, one recites a special blessing: Blessed…the true Judge. | עַל הַזִּיקִין, וְעַל הַזְּוָעוֹת, וְעַל הַבְּרָקִים, וְעַל הָרְעָמִים, וְעַל הָרוּחוֹת, אוֹמֵר בָּרוּךְ שֶׁכֹּחוֹ וּגְבוּרָתוֹ מָלֵא עוֹלָם. עַל הֶהָרִים, וְעַל הַגְּבָעוֹת, וְעַל הַיַּמִּים, וְעַל הַנְּהָרוֹת, וְעַל הַמִּדְבָּרוֹת, אוֹמֵר בָּרוּךְ עוֹשֵׂה מַעֲשֵׂה בְרֵאשִׁית. רַבִּי יְהוּדָה אוֹמֵר, הָרוֹאֶה אֶת הַיָּם הַגָּדוֹל אוֹמֵר בָּרוּךְ שֶׁעָשָׂה אֶת הַיָּם הַגָּדוֹל, בִּזְמַן שֶׁרוֹאֶה אוֹתוֹ לִפְרָקִים. עַל הַגְּשָׁמִים וְעַל הַבְּשׂוֹרוֹת הַטּוֹבוֹת אוֹמֵר בָּרוּךְ הַטּוֹב וְהַמֵּטִיב, וְעַל שְׁמוּעוֹת רָעוֹת אוֹמֵר בָּרוּךְ דַּיַּן הָאֱמֶת. |
Mishna Demai 2:2משנה דמאי ב׳:ב׳
One who takes it on himself to be trustworthy must tithe that which he eats, and that which he sells, and that which he buys, and he may not stay as a guest of an Am HaAretz [one who is lax in observing tithes and purity laws]. Rabbi Yehudah says, “Even if he is a guest of an Am HaAretz, he is trustworthy.” They said to him, “[If] for his own consumption he is not trustworthy, how can he be trustworthy with that which belongs to another?” | הַמְקַבֵּל עָלָיו לִהְיוֹת נֶאֱמָן, מְעַשֵּׂר אֶת שֶׁהוּא אוֹכֵל, וְאֶת שֶׁהוּא מוֹכֵר, וְאֶת שֶׁהוּא לוֹקֵחַ, וְאֵינוֹ מִתְאָרֵחַ אֵצֶל עַם הָאָרֶץ. רַבִּי יְהוּדָה אוֹמֵר, אַף הַמִּתְאָרֵחַ אֵצֶל עַם הָאָרֶץ נֶאֱמָן. אָמְרוּ לוֹ, עַל עַצְמוֹ אֵינוֹ נֶאֱמָן, כֵּיצַד יְהֵא נֶאֱמָן עַל שֶׁל אֲחֵרִים. |
Mishna Demai 3:6משנה דמאי ג׳:ו׳
משנה טהרות | הַנּוֹתֵן לַחֲמוֹתוֹ, מְעַשֵּׂר אֶת שֶׁהוּא נוֹתֵן לָהּ, וְאֶת שֶׁהוּא נוֹטֵל מִמֶּנָּה, מִפְּנֵי שֶׁהִיא חֲשׁוּדָה לַחֲלֹף אֶת הַמִּתְקַלְקֵל. אָמַר רַבִּי יְהוּדָה, רוֹצָה הִיא בְתַקָּנַת בִּתָּהּ וּבוֹשָׁה מֵחֲתָנָהּ. מוֹדֶה רַבִּי יְהוּדָה בְּנוֹתֵן לַחֲמוֹתוֹ שְׁבִיעִית, שֶׁאֵינָהּ חֲשׁוּדָה לְהַחֲלִיף לְהַאֲכִיל אֶת בִּתָּהּ שְׁבִיעִית. |
Mishna Maaser Sheni 1:5משנה מעשר שני א׳:ה׳
If one buys water, salt, fruits still attached to the ground, or fruits that cannot make the journey to Jerusalem, he did not buy Ma'aser. If one buys fruits unintentionally, the money is to be returned to its place [original owner]. Intentionally, they are to be brought up [on a pilgrimage] and eaten in the place [Jerusalem]. And if there is no Temple, they are to [be left to] rot. | הַלּוֹקֵחַ מַיִם, וּמֶלַח, וּפֵרוֹת הַמְחֻבָּרִים לַקַּרְקַע, אוֹ פֵרוֹת שֶׁאֵינָן יְכוֹלִין לְהַגִּיעַ לִירוּשָׁלַיִם, לֹא קָנָה מַעֲשֵׂר. הַלּוֹקֵחַ פֵּרוֹת, שׁוֹגֵג, יַחְזְרוּ דָמִים לִמְקוֹמָן. מֵזִיד, יָעֳלוּ וְיֵאָכְלוּ בַמָּקוֹם. וְאִם אֵין מִקְדָּשׁ, יֵרַקְּבוּ. |
Mishna Pesachim 3:7משנה פסחים ג׳:ז׳
One who is traveling on the eve of Passover to slaughter his Paschal lamb, to circumcise his son, or to eat a betrothal feast in his father-in-law’s house, and he remembers that he has leavened bread in his house, if he is able to return to his house and remove the leaven and afterward return to the mitzva toward which he was traveling, he should return home and remove his leaven. But if there is not enough time for him to go home and remove the leaven, and still complete the mitzva that he already began, he should nullify it in his heart, as by Torah law this is sufficient. If one was traveling to save Jews from an attack by gentiles, from a flooding river, from bandits, from a fire, or from a collapsed building, he should not even attempt to return, and instead he should nullify the leaven in his heart. This applies even if he could remove his leaven and still return to his previous activity. If he went to establish his Shabbat residence in order to adjust his Shabbat limit for an optional purpose, rather than in order to fulfill a commandment, he should return immediately to remove his leaven. | הַהוֹלֵךְ לִשְׁחֹט אֶת פִּסְחוֹ, וְלָמוּל אֶת בְּנוֹ, וְלֶאֱכֹל סְעֻדַּת אֵרוּסִין בְּבֵית חָמִיו, וְנִזְכַּר שֶׁיֶּשׁ לוֹ חָמֵץ בְּתוֹךְ בֵּיתוֹ, אִם יָכוֹל לַחֲזֹר וּלְבַעֵר וְלַחֲזֹר לְמִצְוָתוֹ, יַחֲזֹר וִיבַעֵר. וְאִם לָאו, מְבַטְּלוֹ בְלִבּוֹ. לְהַצִּיל מִן הַנָּכְרִים, וּמִן הַנָּהָר, וּמִן הַלִּסְטִים, וּמִן הַדְּלֵקָה, וּמִן הַמַּפֹּלֶת, יְבַטֵּל בְּלִבּוֹ. וְלִשְׁבֹּת שְׁבִיתַת הָרְשׁוּת, יַחֲזֹר מִיָּד. |
Mishna Rosh HaShanah 1:2משנה ראש השנה א׳:ב׳
At four times of the year the world is judged: On Passover judgment is passed concerning grain; on Shavuot concerning fruits that grow on a tree on Rosh HaShana, all creatures pass before Him like sheep [benei maron], as it is stated: “He Who fashions their hearts alike, Who considers all their deeds” (Psalms 33:15); and on the festival of Sukkot they are judged concerning water, i.e., the rainfall of the coming year. | בְּאַרְבָּעָה פְרָקִים הָעוֹלָם נִדּוֹן, בְּפֶסַח עַל הַתְּבוּאָה, בַּעֲצֶרֶת עַל פֵּרוֹת הָאִילָן, בְּרֹאשׁ הַשָּׁנָה כָּל בָּאֵי הָעוֹלָם עוֹבְרִין לְפָנָיו כִּבְנֵי מָרוֹן, שֶׁנֶּאֱמַר (תהלים לג) הַיּוֹצֵר יַחַד לִבָּם, הַמֵּבִין אֶל כָּל מַעֲשֵׂיהֶם. וּבֶחָג נִדּוֹנִין עַל הַמָּיִם. |
Mishna Yoma 1:1משנה יומא א׳:א׳
Seven days prior to Yom Kippur the Sages would remove the High Priest, who performs the entire Yom Kippur service, from his house to the Chamber of Parhedrin, a room in the Temple designated specifically for the High Priest during that period. And they would designate another priest in his stead to replace him lest a disqualification due to impurity or another circumstance beyond his control prevent him from entering the Temple on Yom Kippur. Rabbi Yehuda says: The Sages would even designate another wife for him lest his wife die, as it is stated in the Torah portion of the Yom Kippur service: “And it will atone for him and for his house” (Leviticus 16:6); the Sages interpreted the term: His house, that is his wife. The priest must be married in order to fulfill this commandment. Due to the concern lest his wife die, another wife was designated to address that possibility. The Rabbis said to Rabbi Yehuda: If so, that this is a concern, there is no end to the matter, as what if the designated replacement wife dies? This possibility need not be a source of concern. | שִׁבְעַת יָמִים קֹדֶם יוֹם הַכִּפּוּרִים מַפְרִישִׁין כֹּהֵן גָּדוֹל מִבֵּיתוֹ לְלִשְׁכַּת פַּלְהֶדְרִין, וּמַתְקִינִין לוֹ כֹהֵן אַחֵר תַּחְתָּיו, שֶׁמָּא יֶאֱרַע בּוֹ פְסוּל. רַבִּי יְהוּדָה אוֹמֵר, אַף אִשָּׁה אַחֶרֶת מַתְקִינִין לוֹ, שֶׁמָּא תָמוּת אִשְׁתּוֹ, שֶׁנֶּאֱמַר (ויקרא טז) וְכִפֶּר בַּעֲדוֹ וּבְעַד בֵּיתוֹ. בֵּיתוֹ, זוֹ אִשְׁתּוֹ. אָמְרוּ לוֹ, אִם כֵּן, אֵין לַדָּבָר סוֹף. |
Mishna Yoma 8:9משנה יומא ח׳:ט׳
With regard to one who says: I will sin and then I will repent, I will sin and I will repent, Heaven does not provide him the opportunity to repent, and he will remain a sinner all his days. With regard to one who says: I will sin and Yom Kippur will atone for my sins, Yom Kippur does not atone for his sins. Furthermore, for transgressions between a person and God, Yom Kippur atones; however, for transgressions between a person and another, Yom Kippur does not atone until he appeases the other person. Similarly, Rabbi Elazar ben Azarya taught that point from the verse: “From all your sins you shall be cleansed before the Lord” (Leviticus 16:30). For transgressions between a person and God, Yom Kippur atones; however, for transgressions between a person and another, Yom Kippur does not atone until he appeases the other person. In conclusion, Rabbi Akiva said: How fortunate are you, Israel; before Whom are you purified, and Who purifies you? It is your Father in Heaven, as it is stated: “And I will sprinkle purifying water upon you, and you shall be purified” (Ezekiel 36:25). And it says: “The ritual bath of Israel is God” (Jeremiah 17:13). Just as a ritual bath purifies the impure, so too, the Holy One, Blessed be He, purifies Israel. | הָאוֹמֵר, אֶחֱטָא וְאָשׁוּב, אֶחֱטָא וְאָשׁוּב, אֵין מַסְפִּיקִין בְּיָדוֹ לַעֲשׂוֹת תְּשׁוּבָה. אֶחֱטָא וְיוֹם הַכִּפּוּרִים מְכַפֵּר, אֵין יוֹם הַכִּפּוּרִים מְכַפֵּר. עֲבֵרוֹת שֶׁבֵּין אָדָם לַמָּקוֹם, יוֹם הַכִּפּוּרִים מְכַפֵּר. עֲבֵרוֹת שֶׁבֵּין אָדָם לַחֲבֵרוֹ, אֵין יוֹם הַכִּפּוּרִים מְכַפֵּר, עַד שֶׁיְּרַצֶּה אֶת חֲבֵרוֹ. אֶת זוֹ דָּרַשׁ רַבִּי אֶלְעָזָר בֶּן עֲזַרְיָה, מִכֹּל חַטֹּאתֵיכֶם לִפְנֵי יְיָ תִּטְהָרוּ (ויקרא טז), עֲבֵרוֹת שֶׁבֵּין אָדָם לַמָּקוֹם, יוֹם הַכִּפּוּרִים מְכַפֵּר. עֲבֵרוֹת שֶׁבֵּין אָדָם לַחֲבֵרוֹ, אֵין יוֹם הַכִּפּוּרִים מְכַפֵּר, עַד שֶׁיְּרַצֶּה אֶת חֲבֵרוֹ. אָמַר רַבִּי עֲקִיבָא, אַשְׁרֵיכֶם יִשְׂרָאֵל, לִפְנֵי מִי אַתֶּם מִטַּהֲרִין, וּמִי מְטַהֵר אֶתְכֶם, אֲבִיכֶם שֶׁבַּשָּׁמַיִם, שֶׁנֶּאֱמַר (יחזקאל לו), וְזָרַקְתִּי עֲלֵיכֶם מַיִם טְהוֹרִים וּטְהַרְתֶּם. וְאוֹמֵר (ירמיה יז), מִקְוֵה יִשְׂרָאֵל יְיָ, מַה מִּקְוֶה מְטַהֵר אֶת הַטְּמֵאִים, אַף הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא מְטַהֵר אֶת יִשְׂרָאֵל. |
Mishna Taanit 1:7משנה תענית א׳:ז׳
If these fasts have passed and they have not been answered the court does not decree additional fasts, but the entire community observes the customs of mourning. They decrease their engagement in business transactions, in building and planting, in betrothals and marriages, and in greetings between each person and his fellow, like people who have been rebuked by God. The individuals, i.e., Torah scholars, resume fasting every Monday and Thursday until the month of Nisan ends. After this date they no longer pray for rain, since if Nisan has ended and rains subsequently fall, they are a sign of a curse, as it is stated: “Is not the wheat harvest today? I will call to the Lord that He may send thunder and rain, and you will know and see that your wickedness is great” (I Samuel 12:17). The wheat harvest is around the time of Shavuot, well after Nisan. | עָבְרוּ אֵלּוּ וְלֹא נַעֲנוּ, מְמַעֲטִין בְּמַשָּׂא וּמַתָּן, בְּבִנְיָן וּבִנְטִיעָה, בְּאֵרוּסִין וּבְנִשּׂוּאִין וּבִשְׁאֵלַת שָׁלוֹם בֵּין אָדָם לַחֲבֵרוֹ, כִּבְנֵי אָדָם הַנְּזוּפִין לַמָּקוֹם. הַיְחִידִים חוֹזְרִים וּמִתְעַנִּים עַד שֶׁיֵּצֵא נִיסָן. יָצָא נִיסָן וְלֹא יָרְדוּ גְשָׁמִים, סִימַן קְלָלָה, שֶׁנֶּאֱמַר (שמואל א יב) הֲלוֹא קְצִיר חִטִּים הַיּוֹם, וְגוֹ׳. |
Mishna Chagigah 2:1משנה חגיגה ב׳:א׳
One may not expound the topic of forbidden sexual relations before three or more individuals; nor may one expound the act of Creation and the secrets of the beginning of the world before two or more individuals; nor may one expound by oneself the Design of the Divine Chariot, a mystical teaching with regard to the ways God conducts the world, unless he is wise and understands most matters on his own. The mishna continues in the same vein: Whoever looks at four matters, it would have been better for him had he never entered the world: Anyone who reflects upon what is above the firmament and what is below the earth, what was before Creation, and what will be after the end of the world. And anyone who has no concern for the honor of his Maker, who inquires into and deals with matters not permitted to him, deserves to have never come to the world. | אֵין דּוֹרְשִׁין בַּעֲרָיוֹת בִּשְׁלֹשָׁה. וְלֹא בְמַעֲשֵׂה בְרֵאשִׁית בִּשְׁנַיִם. וְלֹא בַמֶּרְכָּבָה בְּיָחִיד, אֶלָּא אִם כֵּן הָיָה חָכָם וּמֵבִין מִדַּעְתּוֹ. כָּל הַמִּסְתַּכֵּל בְּאַרְבָּעָה דְּבָרִים, רָאוּי לוֹ כְּאִלּוּ לֹא בָּא לָעוֹלָם, מַה לְּמַעְלָה, מַה לְּמַטָּה, מַה לְּפָנִים, וּמַה לְּאָחוֹר. וְכָל שֶׁלֹּא חָס עַל כְּבוֹד קוֹנוֹ, רָאוּי לוֹ שֶׁלֹּא בָּא לָעוֹלָם. |
Mishna Yevamot 1:1משנה יבמות א׳:א׳
The Torah law obligating a man whose brother died without children [yavam] to marry his deceased brother’s widow [yevama] or to free her from her levirate bonds through the act of ḥalitza applies only when it is permitted for the widow to marry her surviving brother-in-law. However, in cases where the yevama is forbidden to her yavam due to her status as a close family relative, the mitzva of levirate marriage is not applicable, and she is exempt from both levirate marriage and ḥalitza. The Sages further taught that the exemption of a yevama from levirate marriage also exempts her rival wife. In other words, if the deceased brother had two wives, each a so-called rival of the other, and only one wife is a relative of the surviving brother, then the rival wife is also exempt from both levirate marriage and ḥalitza. Moreover, if that same rival wife entered into levirate marriage with a different brother of the deceased, one to whom she is not forbidden, then were this third brother also to die childless, so that the obligation of levirate marriage would again be incurred by the second brother, not only is the forbidden rival wife exempt from levirate marriage and ḥalitza, her new rival wives from her second marriage are also exempt. That is to say, any other wife of the third brother is exempt from the mitzva of levirate marriage, as she is the rival wife of that first rival wife, who was exempted from levirate marriage following her first husband’s death due the exemption of her original rival wife. The same principle applies if that second rival wife subsequently enters into levirate marriage with another permitted brother, and so on. In summary, every widow who is exempt from marrying her brother-in-law due to her status as rival wife of a forbidden relative is treated as a forbidden relative herself and is therefore exempt from both ḥalitza and levirate marriage and causes exemption for future rival wives as well. The mishna describes various cases that invoke the principles above. Fifteen categories of women constitute familial relations that are forbidden as incestuous, and consequently, these women exempt their rival wives and the rival wives of their rival wives from ḥalitza and from levirate marriage forever, i.e., they also exempt rival wives of rival wives of rival wives, and so on. And these women are: The daughter of the yavam, i.e., the deceased brother had married a daughter of his brother, which means that when he died childless, his brother’s own daughter came before her father for levirate marriage, and therefore she is exempt. And the same applies if the deceased brother’s widow is the daughter of the daughter of the yavam, or if she is the daughter of his son, or the daughter of his wife. And similarly, if the yevama is the daughter of the son of the wife of her yavam or the daughter of his wife’s daughter, or if she is the mother-in-law of her yavam, or his mother-in-law’s mother, or his father-in-law’s mother, then she is exempt from ḥalitza and levirate marriage. The mishna continues its list of close relatives. If the yevama is the maternal half sister of the yavam, or if she is the sister of his mother, or his wife’s sister, then she is exempt from both ḥalitza and levirate marriage Or if she was the wife of his maternal half brother, and after this brother died or divorced his wife, she married another of his father’s brothers, who was not her relative, and this brother died, she is exempt. In this case, the obligation to enter into levirate marriage should be incurred by the surviving brother, but since she was previously the wife of his maternal brother, she is exempt. And the same applies to the wife of a brother with whom he did not coexist, i.e., the wife of a man who died before his brother was born. As will be explained, the obligation of levirate marriage does not apply to the yavam in this case. Since levirate marriage does not apply to him, the yevama remains forbidden to him as his brother’s wife. And the last case is if one’s yevama had previously been his daughter-in-law, and after his son had died one’s brother married her, before he too passed away. These fifteen women exempt their rival wives and the rival wives of their rival wives from ḥalitza and levirate marriage forever. And with regard to all of these women listed as prohibited relations, these halakhot apply only if they were married to the deceased brother until the time of his death. However, this is not the case if they died during the deceased brother’s lifetime, or if they refused their husbands when they were minors. This refusal is referring to the decree of the Sages that a girl under the age of twelve whose father is no longer alive may be married off by her mother or brothers. However, this marriage is not final, as she can terminate it by performing an act of refusal, i.e., by declaring, while still a minor, that she does not desire this marriage. In this case, the marriage is annulled retroactively and she is considered as though she were never married at all. Or if those women were divorced by their husband, the deceased brother, or were found to be a sexually underdeveloped woman [aylonit], i.e., a woman who is so underdeveloped that she is not considered a woman in the full sense, these halakhot do not apply. Her marriage is considered a mistaken marriage and is null and void. In all these cases their rival wives are permitted, as the exemption for rival wives of forbidden relatives applies only when the forbidden relative was the brother’s wife at the time of his death, when the halakhot of levirate marriage came into effect. And the mishna comments that the language of this principle is imprecise, as you cannot say with regard to his mother-in-law and with regard to his mother-in-law’s mother and with regard to his father-in-law’s mother that they were found to be an aylonit, as an aylonit is sterile and therefore cannot become a mother or a mother-in-law. Nor is the mishna precise when it states: Or refused, as refusal applies only to minors, who cannot give birth. | חֲמֵשׁ עֶשְׂרֵה נָשִׁים פּוֹטְרוֹת צָרוֹתֵיהֶן וְצָרוֹת צָרוֹתֵיהֶן מִן הַחֲלִיצָה וּמִן הַיִּבּוּם עַד סוֹף הָעוֹלָם. וְאֵלּוּ הֵן, בִּתּוֹ, וּבַת בִּתּוֹ, וּבַת בְּנוֹ, בַּת אִשְׁתּוֹ, וּבַת בְּנָהּ, וּבַת בִּתָּהּ, חֲמוֹתוֹ וְאֵם חֲמוֹתוֹ, וְאֵם חָמִיו, אֲחוֹתוֹ מֵאִמּוֹ, וַאֲחוֹת אִמּוֹ, וַאֲחוֹת אִשְׁתּוֹ, וְאֵשֶׁת אָחִיו מֵאִמּוֹ, וְאֵשֶׁת אָחִיו שֶׁלֹּא הָיָה בְעוֹלָמוֹ, וְכַלָּתוֹ, הֲרֵי אֵלּוּ פּוֹטְרוֹת צָרוֹתֵיהֶן וְצָרוֹת צָרוֹתֵיהֶן מִן הַחֲלִיצָה וּמִן הַיִּבּוּם עַד סוֹף הָעוֹלָם. וְכֻלָּן אִם מֵתוּ, אוֹ מֵאֲנוּ, אוֹ נִתְגָּרְשׁוּ, אוֹ שֶׁנִּמְצְאוּ אַיְלוֹנִיּוֹת, צָרוֹתֵיהֶן מֻתָּרוֹת. וְאִי אַתָּה יָכוֹל לוֹמַר בַּחֲמוֹתוֹ וּבְאֵם חֲמוֹתוֹ וּבְאֵם חָמִיו שֶׁנִּמְצְאוּ אַיְלוֹנִיּוֹת אוֹ שֶּׁמֵּאֵנוּ. |
Mishna Yevamot 12:2משנה יבמות י״ב:ב׳
If she performed ḥalitza while the man was wearing a sandal that did not belong to him, or a sandal made of wood, or on the left shoe, which was being worn on his right foot, it is valid ḥalitza. If she performed ḥalitza as the man was wearing a shoe that was too large for him but which he can still walk in, or a shoe that was too small but that covered most of his foot, her ḥalitza is valid. If a woman performed ḥalitza at night, her ḥalitza is valid, but Rabbi Elazar invalidates it. If she performed ḥalitza on the left foot, her ḥalitza is invalid, but Rabbi Elazar validates it. | חָלְצָה בְסַנְדָּל שֶׁאֵינוֹ שֶׁלּוֹ, אוֹ בְסַנְדָּל שֶׁל עֵץ, אוֹ בְשֶׁל שְׂמֹאל בַּיָּמִין, חֲלִיצָתָהּ כְּשֵׁרָה. חָלְצָה בְגָדוֹל שֶׁהוּא יָכוֹל לַהֲלוֹךְ בּוֹ, אוֹ בְקָטָן שֶׁהוּא חוֹפֶה אֶת רֹב רַגְלוֹ, חֲלִיצָתָהּ כְּשֵׁרָה. חָלְצָה בַלַּיְלָה, חֲלִיצָתָהּ כְּשֵׁרָה, וְרַבִּי אֱלִיעֶזֶר פּוֹסֵל. בַּשְּׂמֹאל, חֲלִיצָתָהּ פְּסוּלָה, וְרַבִּי אֱלִיעֶזֶר מַכְשִׁיר. |
Mishna Ketubot 1:5משנה כתובות א׳:ה׳
A man who eats at the house of his father-in-law in Judea after betrothal and with-out witnesses to attest to the fact that he was not alone with his betrothed is unable to make a claim concerning virginity after marriage because in accordance with the custom in Judea, the assumption is that he secluded himself with her, and the concern is that it was he who engaged in intercourse with her. For both a widow who is an Israelite woman and a widow who is the daughter of priests, her marriage contract is one hundred dinars. A court of priests would collect a marriage contract of four hundred dinars for a virgin daughter of a priest, twice the sum of the standard marriage contract for a virgin, and the Sages did not reprimand them. | הָאוֹכֵל אֵצֶל חָמִיו בִּיהוּדָה שֶׁלֹּא בְעֵדִים, אֵינוֹ יָכוֹל לִטְעֹן טַעֲנַת בְּתוּלִים, מִפְּנֵי שֶׁמִּתְיַחֵד עִמָּהּ. אַחַת אַלְמְנַת יִשְׂרָאֵל וְאַחַת אַלְמְנַת כֹּהֵן, כְּתֻבָּתָן מָנֶה. בֵּית דִּין שֶׁל כֹּהֲנִים הָיוּ גוֹבִין לַבְּתוּלָה אַרְבַּע מֵאוֹת זוּז, וְלֹא מִחוּ בְיָדָם חֲכָמִים. |
Mishna Ketubot 1:10משנה כתובות א׳:י׳
Rabbi Yosei said: There was an incident involving a young girl who descended to fill her jug with water from the spring, and she was raped, and the identity of the rapist was unknown. Rabbi Yoḥanan ben Nuri said: If the majority of the people of the city marry their daughters to members of the priesthood, this young girl may be married to a member of the priesthood. | אָמַר רַבִּי יוֹסֵי, מַעֲשֶׂה בְתִינוֹקֶת שֶׁיָּרְדָה לְמַלֹּאת מַיִם מִן הָעַיִן, וְנֶאֱנְסָה. אָמַר רַבִּי יוֹחָנָן בֶּן נוּרִי, אִם רֹב אַנְשֵׁי הָעִיר מַשִּׂיאִין לַכְּהֻנָּה, הֲרֵי זוֹ תִנָּשֵׂא לַכְּהֻנָּה. |
Mishna Kiddushin 4:5משנה קידושין ד׳:ה׳
With regard to these investigations, one need not investigate from the altar and above. If his ancestors included a priest who served at the altar, one checks no further, as the court would have investigated his lineage before allowing him to participate in the Temple service. Nor do they check from the platform, used by Levites for singing in the Temple, and above, nor from the Sanhedrin and above, since only one whose lineage has been examined and who was found to be fit can be appointed to the Sanhedrin. And similarly, anyone whose ancestors held public posts, and anyone whose ancestors were charity collectors, may marry into the priesthood, and there is no need to investigate their lineage, since no one of flawed lineage would be appointed to those positions. Rabbi Yosei says: Even the descendants of one who had signed as a witness in the old court [ba’arki] of Tzippori do not need to have their lineage investigated. Rabbi Ḥanina ben Antigonus says: Even the descendants of one who was written in the army list [be’isteratya] of the Jewish king do not need to have their lineage investigated. | אֵין בּוֹדְקִין לֹא מִן הַמִּזְבֵּחַ וּלְמַעְלָה, וְלֹא מִן הַדּוּכָן וּלְמַעְלָה, וְלֹא מִן סַנְהֶדְרִין וּלְמָעְלָה. וְכֹל שֶׁהֻחְזְקוּ אֲבוֹתָיו מִשּׁוֹטְרֵי הָרַבִּים וְגַבָּאֵי צְדָקָה, מַשִּׂיאִין לַכְּהֻנָּה וְאֵין צָרִיךְ לִבְדֹּק אַחֲרֵיהֶן. רַבִּי יוֹסֵי אוֹמֵר, אַף מִי שֶׁהָיָה חָתוּם עֵד בָּעַרְכֵי הַיְשָׁנָה שֶׁל צִפּוֹרִי. רַבִּי חֲנִינָא בֶּן אַנְטִיגְנוֹס אוֹמֵר, אַף מִי שֶׁהָיָה מֻכְתָּב בְּאִסְטְרַטְיָא שֶׁל מֶלֶךְ. |
Mishna Bava Metzia 5:3משנה בבא מציעא ה׳:ג׳
If one sold another a field and the buyer gave him some of the money, and the seller said to him: Whenever you wish, bring the outstanding money and take your field at that point, this is prohibited. If one lent money to another on the basis of the borrower’s field serving as a guarantee, and said to him: If you do not give me the money now and instead delay your payment from now until three years have passed, the field is mine, then after three years, the field is his. This is permitted even if the field is worth more than the amount of the loan. And this is what Baitos ben Zunin would do, with the consent of the Sages, when he lent money. | מָכַר לוֹ אֶת הַשָּׂדֶה, וְנָתַן לוֹ מִקְצָת דָּמִים, וְאָמַר לוֹ אֵימָתַי שֶׁתִּרְצֶה הָבֵא מָעוֹת וְטֹל אֶת שֶׁלְּךָ, אָסוּר. הִלְוָהוּ עַל שָׂדֵהוּ, וְאָמַר לוֹ, אִם אִי אַתָּה נוֹתֵן לִי מִכָּאן וְעַד שָׁלשׁ שָׁנִים הֲרֵי הִיא שֶׁלִּי, הֲרֵי הִיא שֶׁלּוֹ. וְכָךְ הָיָה בַּיְתוֹס בֶּן זוֹנִין עוֹשֶׂה עַל פִּי חֲכָמִים. |
Mishna Bava Metzia 5:9משנה בבא מציעא ה׳:ט׳
A person may not say to another: Lend me a kor of wheat and I will give it back to you at the time the wheat is brought to the granary, as the wheat may increase in value, which would mean that when he gives him back a kor of wheat at the time the wheat is brought to the granary it is worth more than the value of the loan, and he therefore will have paid interest. But he may say to him: Lend me a kor of wheat for a short period of time, e.g., until my son comes or until I find the key, as there is no concern about a change in price during such a short interval of time. And Hillel prohibits the practice even in this case. And Hillel would similarly say: A woman may not lend a loaf of bread to another unless she establishes its monetary value, lest the wheat appreciate in value before she returns it, and they will therefore have come to transgress the prohibition of interest. | לֹא יֹאמַר אָדָם לַחֲבֵרוֹ, הַלְוֵינִי כוֹר חִטִּין וַאֲנִי אֶתֵּן לְךָ לַגֹּרֶן. אֲבָל אוֹמֵר לוֹ, הַלְוֵינִי עַד שֶׁיָּבֹא בְנִי, אוֹ עַד שֶׁאֶמְצָא מַפְתֵּחַ. וְהִלֵּל אוֹסֵר. וְכֵן הָיָה הִלֵּל אוֹמֵר, לֹא תַלְוֶה אִשָּׁה כִּכָּר לַחֲבֶרְתָּהּ עַד שֶׁתַּעֲשֶׂנּוּ דָמִים, שֶׁמָּא יוֹקִירוּ חִטִּים, וְנִמְצְאוּ בָאוֹת לִידֵי רִבִּית. |
Mishna Bava Batra 2:7משנה בבא בתרא ב׳:ז׳
One must distance a tree twenty-five cubits from the city, and in the cases of a carob tree and of a sycamore tree, which have a great many branches, they must be distanced fifty cubits. Abba Shaul says: Every barren tree must be distanced fifty cubits. And if the city preceded the tree, as one later planted the tree alongside the city, he cuts down the tree, and the city does not give money to the tree’s owner in compensation. And if the tree preceded the city, which expanded after one planted the tree until it reached the tree, he cuts down the tree and the city gives money to its owner. If it is uncertain whether this one was first or that one was first, he cuts down the tree and the city does not give money. | מַרְחִיקִין אֶת הָאִילָן מִן הָעִיר עֶשְׂרִים וְחָמֵשׁ אַמָּה, וּבְחָרוּב וּבְשִׁקְמָה חֲמִשִּׁים אַמָּה. אַבָּא שָׁאוּל אוֹמֵר, כָּל אִילַן סְרָק, חֲמִשִּׁים אַמָּה. אִם הָעִיר קָדְמָה, קוֹצֵץ וְאֵינוֹ נוֹתֵן דָּמִים. וְאִם הָאִילָן קָדַם, קוֹצֵץ וְנוֹתֵן דָּמִים. סָפֵק זֶה קָדַם, סָפֵק זֶה קָדַם, קוֹצֵץ וְאֵינוֹ נוֹתֵן דָּמִים. |
Mishna Sanhedrin 10:3משנה סנהדרין י׳:ג׳
The members of the generation of the flood have no share in the World-to-Come and will not stand in judgment at the end of days, as it is stated: “My soul shall not abide [yadon] in man forever” (Genesis 6:3); neither will they stand in judgment [din] nor shall their souls be restored to them. The members of the generation of the dispersion have no share in the World-to-Come, as it is stated: “And the Lord scattered them from there upon the face of all the earth” (Genesis 11:8), and it is written: “And from there did the Lord scatter them upon the face of all the earth” (Genesis 11:9). “And the Lord scattered them” indicates in this world; “and from there did the Lord scatter them” indicates for the World-to-Come. The people of Sodom have no share in the World-to-Come, as it is stated: “And the men of Sodom were wicked and sinners before the Lord exceedingly” (Genesis 13:13). “Wicked” indicates in this world; “and sinners” indicates for the World-to-Come. But they will stand in judgment and they will be sentenced to eternal contempt. Rabbi Neḥemya says: Both these, the people of Sodom, and those, the members of the generation of the flood, will not stand in judgment, as it is stated: “Therefore the wicked shall not stand in judgment, nor sinners in the congregation of the righteous” (Psalms 1:5). “Therefore the wicked shall not stand in judgment”; this is referring to the generation of the flood, about whom it is written: “The wickedness of man was great upon the earth” (Genesis 6:5). “Nor sinners in the congregation of the righteous”; these are the people of Sodom, about whom it is written: “And the men of Sodom were wicked and sinners” (Genesis 13:13). The Sages said to Rabbi Neḥemya: They will not stand in judgment for resurrection in the congregation of the righteous, but they will stand in judgment in the congregation of the wicked. The spies who spread an evil report of their visit to Canaan have no share in the World-to-Come, as it is stated: “And those men who spread the evil report about the land died by plague before the Lord” (Numbers 14:37). “And…died” indicates in this world; “by plague” indicates for the World-to-Come. The members of the generation of the wilderness have no share in the World-to-Come and will not stand in judgment, as it is stated: “In this wilderness they shall be consumed, and there they shall die” (Numbers 14:35). “They shall be consumed” indicates in this world; “and there they shall die” indicates for the World-to-Come; this is the statement of Rabbi Akiva. Rabbi Eliezer says: The members of the generation of the wilderness were essentially righteous, and about them the verse says: “Gather My pious together to Me, those that have entered into My covenant by offering” (Psalms 50:5). It is they who entered into the covenant with God and they will certainly be rewarded in the future. The assembly of Korah is not destined to arise for resurrection, as it is stated: “And the earth closed upon them” (Numbers 16:33), meaning in this world, and also: “And they perished from among the assembly” (Numbers 16:33), meaning in the World-to-Come; this is the statement of Rabbi Akiva. Rabbi Eliezer says: About them the verse says: “The Lord kills and makes alive; He lowers to the grave, and raises” (I Samuel 2:6), indicating that the assembly of Korah has a share in the World-to-Come. The ten tribes are not destined to return to Eretz Yisrael, even during the messianic era, as it is stated: “And He cast them into another land, as it is this day” (Deuteronomy 29:27). Just as the day passes never to return, so too, the ten tribes go into exile and do not return; this is the statement of Rabbi Akiva. Rabbi Eliezer says: “As it is this day,” meaning just as the day darkens and then the sky brightens the next day, with regard to the ten tribes as well, although it is dark for them now, so it is destined to brighten for them. | דּוֹר הַמַּבּוּל אֵין לָהֶם חֵלֶק לָעוֹלָם הַבָּא וְאֵין עוֹמְדִין בַּדִּין, שֶׁנֶּאֱמַר (בראשית ו) לֹא יָדוֹן רוּחִי בָאָדָם לְעֹלָם, לֹא דִין וְלֹא רוּחַ. דּוֹר הַפַּלָּגָה אֵין לָהֶם חֵלֶק לָעוֹלָם הַבָּא, שֶׁנֶּאֱמַר (בראשית יא) וַיָּפֶץ ה׳ אֹתָם מִשָּׁם עַל פְּנֵי כָל הָאָרֶץ. וַיָּפֶץ ה׳ אֹתָם, בָּעוֹלָם הַזֶּה. וּמִשָּׁם הֱפִיצָם ה׳, לָעוֹלָם הַבָּא. אַנְשֵׁי סְדוֹם אֵין לָהֶם חֵלֶק לָעוֹלָם הַבָּא, שֶׁנֶּאֱמַר (שם יג) וְאַנְשֵׁי סְדֹם רָעִים וְחַטָּאִים לַה׳ מְאֹד. רָעִים בָּעוֹלָם הַזֶּה. וְחַטָּאִים, לָעוֹלָם הַבָּא. אֲבָל עוֹמְדִין בַּדִּין. רַבִּי נְחֶמְיָה אוֹמֵר, אֵלּוּ וָאֵלּוּ אֵין עוֹמְדִין בַּדִּין, שֶׁנֶּאֱמַר (תהלים א) עַל כֵּן לֹא יָקֻמוּ רְשָׁעִים בַּמִּשְׁפָּט וְחַטָּאִים בַּעֲדַת צַדִּיקִים. עַל כֵּן לֹא יָקֻמוּ רְשָׁעִים בַּמִּשְׁפָּט, זֶה דּוֹר הַמַּבּוּל. וְחַטָּאִים בַּעֲדַת צַדִּיקִים, אֵלּוּ אַנְשֵׁי סְדוֹם. אָמְרוּ לוֹ, אֵינָם עוֹמְדִים בַּעֲדַת צַדִּיקִים אֲבָל עוֹמְדִין בַּעֲדַת רְשָׁעִים. מְרַגְּלִים אֵין לָהֶם חֵלֶק לָעוֹלָם הַבָּא, שֶׁנֶּאֱמַר וַיָּמֻתוּ הָאֲנָשִׁים מוֹצִאֵי דִבַּת הָאָרֶץ רָעָה בַּמַּגֵּפָה לִפְנֵי ה׳ (במדבר יד). וַיָּמֻתוּ, בָּעוֹלָם הַזֶּה. בַּמַּגֵּפָה, בָּעוֹלָם הַבָּא. דּוֹר הַמִּדְבָּר אֵין לָהֶם חֵלֶק לָעוֹלָם הַבָּא וְאֵין עוֹמְדִין בַּדִּין, שֶׁנֶּאֱמַר (שם) בַּמִּדְבָּר הַזֶּה יִתַּמּוּ וְשָׁם יָמֻתוּ, דִּבְרֵי רַבִּי עֲקִיבָא. רַבִּי אֱלִיעֶזֶר אוֹמֵר, עֲלֵיהֶם הוּא אוֹמֵר (תהלים נ) אִסְפוּ לִי חֲסִידָי כֹּרְתֵי בְרִיתִי עֲלֵי זָבַח. עֲדַת קֹרַח אֵינָהּ עֲתִידָה לַעֲלוֹת, שֶׁנֶּאֱמַר (במדבר טז) וַתְּכַס עֲלֵיהֶם הָאָרֶץ, בָּעוֹלָם הַזֶּה, וַיֹּאבְדוּ מִתּוֹךְ הַקָּהָל, לָעוֹלָם הַבָּא, דִּבְרֵי רַבִּי עֲקִיבָא. רַבִּי אֱלִיעֶזֶר אוֹמֵר, עֲלֵיהֶם הוּא אוֹמֵר (שמואל א ב) ה׳ מֵמִית וּמְחַיֶּה מוֹרִיד שְׁאוֹל וַיָּעַל. עֲשֶׂרֶת הַשְּׁבָטִים אֵינָן עֲתִידִין לַחֲזֹר, שֶׁנֶּאֱמַר (דברים כט) וַיַּשְׁלִכֵם אֶל אֶרֶץ אַחֶרֶת כַּיּוֹם הַזֶּה, מַה הַיּוֹם הַזֶּה הוֹלֵךְ וְאֵינוֹ חוֹזֵר, אַף הֵם הוֹלְכִים וְאֵינָם חוֹזְרִים, דִּבְרֵי רַבִּי עֲקִיבָא. רַבִּי אֱלִיעֶזֶר אוֹמֵר, כַּיּוֹם הַזֶּה, מַה הַיּוֹם מַאֲפִיל וּמֵאִיר, אַף עֲשֶׂרֶת הַשְּׁבָטִים שֶׁאָפַל לָהֶן, כָּךְ עָתִיד לְהָאִיר לָהֶן. |
Mishna Avodah Zarah 2:6משנה עבודה זרה ב׳:ו׳
This mishna lists items belonging to gentiles which it is prohibited to consume, but from which it is permitted to derive benefit. And these are items that belong to gentiles and are prohibited, but their prohibition is not that of an item from which deriving benefit is prohibited: Milk that was milked by a gentile and a Jew did not see him performing this action, and their bread and oil. The mishna notes that Rabbi Yehuda HaNasi and his court permitted the oil of gentiles entirely. The mishna resumes its list: And boiled and pickled vegetables, whose usual manner of preparation involves adding wine and vinegar to them, and minced tarit fish, and brine that does not have a kilbit fish floating in it, and ḥilak, and a sliver of ḥiltit, and salkondit salt (see 39b); all these are prohibited, but their prohibition is not that of item from which deriving benefit is prohibited. | אֵלּוּ דְבָרִים שֶׁל גּוֹיִם אֲסוּרִין וְאֵין אִסּוּרָן אִסּוּר הֲנָאָה. חָלָב שֶׁחֲלָבוֹ גוֹי וְאֵין יִשְׂרָאֵל רוֹאֵהוּ, וְהַפַּת, וְהַשֶּׁמֶן שֶׁלָּהֶן. רַבִּי וּבֵית דִּינוֹ הִתִּירוּ בַשֶּׁמֶן. וּשְׁלָקוֹת, וּכְבָשִׁין שֶׁדַּרְכָּן לָתֵת לְתוֹכָן יַיִן וָחֹמֶץ, וְטָרִית טְרוּפָה, וְצִיר שֶׁאֵין בָּהּ דָּגָה כִלְבִּית שׁוֹטֶטֶת בּוֹ, וְהַחִלָּק, וְקֹרֶט שֶׁל חִלְתִּית, וּמֶלַח סַלְקוֹנְטִית, הֲרֵי אֵלּוּ אֲסוּרִין וְאֵין אִסּוּרָן אִסּוּר הֲנָאָה. |
Mishna Avodah Zarah 4:8משנה עבודה זרה ד׳:ח׳
One may purchase from a gentile a winepress in which the grapes have been trodden on, despite the fact that the gentile takes grapes in his hand from the winepress and places them on the pile that remains to be trodden on. And the gentile’s touch does not render the juice of the grapes wine used for a libation in idol worship, which is forbidden, until it descends into the collection vat, because until then it does not have the status of wine. Once the wine descended into the collection vat, that which is in the vat is prohibited, and the rest, which did not yet descend into the vat, is permitted. | לוֹקְחִין גַּת בְּעוּטָה מִן הַגּוֹי אַף עַל פִּי שֶׁהוּא נוֹטֵל בְּיָדוֹ וְנוֹתֵן לַתַּפּוּחַ. וְאֵינוֹ נַעֲשֶׂה יֵין נֶסֶךְ, עַד שֶׁיֵּרֵד לַבּוֹר. יָרַד לַבּוֹר, מַה שֶּׁבַּבּוֹר אָסוּר, וְהַשְּׁאָר מֻתָּר. |
Mishna Horayot 3:8משנה הוריות ג׳:ח׳
A priest precedes a Levite. A Levite precedes an Israelite. An Israelite precedes a son born from an incestuous or adulterous relationship [mamzer], and a mamzer precedes a Gibeonite, and a Gibeonite precedes a convert, and a convert precedes an emancipated slave. When do these halakhot of precedence take effect? In circumstances when they are all equal in terms of wisdom. But if there were a mamzer who is a Torah scholar and a High Priest who is an ignoramus, a mamzer who is a Torah scholar precedes a High Priest who is an ignoramus, as Torah wisdom surpasses all else. | כֹּהֵן קוֹדֵם לְלֵוִי, לֵוִי לְיִשְׂרָאֵל, יִשְׂרָאֵל לְמַמְזֵר, וּמַמְזֵר לְנָתִין, וְנָתִין לְגֵר, וְגֵר לְעֶבֶד מְשֻׁחְרָר. אֵימָתַי, בִּזְמַן שֶׁכֻּלָּן שָׁוִין. אֲבָל אִם הָיָה מַמְזֵר תַּלְמִיד חָכָם וְכֹהֵן גָּדוֹל עַם הָאָרֶץ, מַמְזֵר תַּלְמִיד חָכָם קוֹדֵם לְכֹהֵן גָּדוֹל עַם הָאָרֶץ. |
Mishna Avot 4:11משנה אבות ד׳:י״א
"Rabbi Eliezer ben [son of] Yaakov said, one who fulfills one mitzvah (commandment) acquires himself a single defending angel. One who commits one transgression acquires one accusing angel. Repentance and good deeds serve as a shield before retribution." "Rabbi Yochanan the sandal maker said, every assembly which is for the sake of heaven which eventually endure. And one which is not for the sake of heaven will not endure." | רַבִּי אֱלִיעֶזֶר בֶּן יַעֲקֹב אוֹמֵר, הָעוֹשֶׂה מִצְוָה אַחַת, קוֹנֶה לוֹ פְרַקְלִיט אֶחָד. וְהָעוֹבֵר עֲבֵרָה אַחַת, קוֹנֶה לוֹ קַטֵּגוֹר אֶחָד. תְּשׁוּבָה וּמַעֲשִׂים טוֹבִים, כִּתְרִיס בִּפְנֵי הַפֻּרְעָנוּת. רַבִּי יוֹחָנָן הַסַּנְדְּלָר אוֹמֵר, כָּל כְּנֵסִיָּה שֶׁהִיא לְשֵׁם שָׁמַיִם, סוֹפָהּ לְהִתְקַיֵּם. וְשֶׁאֵינָהּ לְשֵׁם שָׁמַיִם, אֵין סוֹפָהּ לְהִתְקַיֵּם. |
Mishna Tahorot 7:1משנה טהרות ז׳:א׳
A potter who left his pots and went down to drink, the inner pots are pure but the outer ones [those facing the road or public domain] are impure. Rabbi Yose says: to which cases does this apply? To unbound ones; but if they are tied together, everything is pure. One who gives over his [house] key to an am ha'aretz [a non-learned person, assumed to be impure], the house is pure, because he only gave over to him [the rights of] the guarding of the key. | הַקַּדָּר שֶׁהִנִּיחַ אֶת קְדֵרוֹתָיו וְיָרַד לִשְׁתּוֹת, הַפְּנִימִיּוֹת טְהוֹרוֹת, וְהַחִיצוֹנוֹת טְמֵאוֹת. אָמַר רַבִּי יוֹסֵי, בַּמֶּה דְבָרִים אֲמוּרִים, בְּמֻתָּרוֹת. אֲבָל בַּאֲגוּדוֹת, הַכֹּל טָהוֹר. הַמּוֹסֵר מַפְתְּחוֹ לְעַם הָאָרֶץ, הַבַּיִת טָהוֹר, שֶׁלֹּא מָסַר לוֹ אֶלָּא שְׁמִירַת הַמַּפְתֵּחַ. |
Tosefta Berakhot 6:18תוספתא ברכות ו׳:י״ח
רַבִּי יְהוּדָה אוֹמֵר: שָׁלֹשׁ בְּרָכוֹת חַיָּב אָדָם לְבָרֵךְ בְּכָל יוֹם: ״בָּרוּךְ שֶׁלֹּא עֲשָׂנִי גוֹי.״ ״בָּרוּךְ שֶׁלֹּא עֲשָׂנִי בוּר.״ ״בָּרוּךְ שֶׁלֹּא עֲשָׂנִי אִשָּׁה.״ גּוֹי, שֶׁנֶּאֱמַר: ״כָּל הַגּוֹיִם כְּאַיִן נֶגְדּוֹ, מֵאֶפֶס וָתֹהוּ נֶחְשְׁבוּ לוֹ.״ (ישעיהו מ׳:י״ז) בּוּר, שֶׁאֵין בּוּר יְרֵא חֵטְא. אִשָּׁה, שֶׁאֵין הַנָּשִׁים חַיָּבוֹת בַּמִּצְווֹת. מָשְׁלוּ מָשָׁל, לְמָה הַדָּבָר דּוֹמֶה? לְמֶלֶךְ בָּשָׂר וָדָם שֶׁאָמַר לְעַבְדּוֹ: ״בַּשֵּׁל לִי תַּבְשִׁיל!״ וְהוּא לֹא בִשֵּׁל תַּבְשִׁיל מִיָּמָיו. לַסּוֹף, מַקְדִּיחַ הוּא אֶת הַתַּבְשִׁיל, וּמַקְנִיט אֶת רַבּוֹ. לְחַפֵּת לוֹ חָלוּק, וְהוּא לֹא חִפֵּת חָלוּק מִיָּמָיו. לַסּוֹף, מְלַכְלֵךְ אֶת הֶחָלוּק, וּמַקְנִיט אֶת רַבּוֹ. |
Tosefta Kiddushin 1:11תוספתא קידושין א׳:י״א
העושה מצוה אחת מטיבין לו ומאריכין [לו] את ימיו ונוחל את הארץ וכל העובר עבירה אחת מריעין לו ומקצרין את ימיו ואינו נוחל את הארץ ע״ז נאמר (קוהלת ט) וחוטא אחד יאבד טובה הרבה בחטא יחידי שחטא זה איבד ממנו טובות הרבה לעולם יהא אדם רואה את עצמו כאילו חציו זכאי וחציו חייב עשה מצוה אחת אשריו שהכריע עצמו לכף זכות עבר עבירה אחת אוי לו שהכריע עצמו לכף חובה ע״ז נאמר וחוטא אחד יאבד טובה הרבה [בחטא] יחידי [שעשה זה] איבד ממנו טובות הרבה ר״ש בר״א אומר משום ר״מ לפי שהיחיד נידון אחר רובו והעולם נידון אחר רובו לעולם יהא אדם רואה [את] עצמו חציו זכאי וחציו חייב ואת העולם חציו זכאי וחציו חייב עשה מצוה אחת אשריו שהכריע א״ע ואת העולם לכף זכות עבר עבירה אחת אוי לו שהכריע את עצמו ואת העולם לכף חובה וע״ז נאמר וחוטא אחד יאבד טובה הרבה [בחטא יחידי שחטא זה איבד ממנו ומן העולם טובות הרבה] ר״ש אומר היה אדם צדיק כל ימיו ובאחרונה מרד איבד את הכל שנא׳ (יחזקאל לג) צדקת הצדיק לא תצילנו ביום פשעו היה אדם רשע כל ימיו ועשה תשובה באחרונה המקום מקבלו שנא׳ (שם) ורשעת הרשע לא יכשל בה ביום שובו מרשעו וגו׳. כל העוסק [בשלשתן] במקרא במשנה ובדרך ארץ על זה נאמר (קוהלת ד) והחוט המשולש לא במהרה ינתק. |
Tosefta Sanhedrin 13:1תוספתא סנהדרין י״ג:א׳
תנא בני רשעי ישראל אין (לו) [להם] חלק לעולם הבא ולא חיין לעולם הבא שנאמר (מלאכי ג) כי הנה היום בא בוער כתנור וגו׳ דברי רבן גמליאל רבי יהושע אומר באין הן לעוה״ב ולהלן הוא אומר (תהילים קטז) שומר פתאים ה׳ וגו׳ ולהלן הוא אומר (דנייאל ד) גודו אילנא וקציצו ענפוהי ברם עיקר שרשוהי בארעא שבוקו אמר רבן גמליאל מה אני מקיים (מלאכי ג) אשר לא יעזוב להם שורש וענף אמר לו שאין המקום מניח המצות ושירי מצות להם ולאבותיהם בעולם דבר אחר שורש זו נשמה וענף זה הגוף ובני רשעי עובדי כוכבים לא חיין ולא נדונין ר״א אומר כל רשעי עובדי כוכבים אין להם חלק לעוה״ב שנאמר (תהילים ט) ישובו רשעים לשאולה כל גוים שכחי אלהים ישובו רשעים לשאולה אלו רשעי ישראל כל גוים שכחי אלהים אלו רשעי עובדי כוכבים אמר לו ר׳ יהושע אילו אמר הכתוב ישובו רשעים לשאולה כל גוים ושתק היה אומר כדבריך אלו רשעי ישראל ורשעי עובדי כוכבים עכשיו שאמר הכתוב שכחי אלהים הא יש צדיקים בעובדי כוכבים שיש להם חלק לעולם הבא בית שמאי אומרים שלשה כתות הן אחת לחיי העולם הבא ואחת לחרפות לדראון עולם אחת לחיי עולם אלו צדיקים גמורים אחת לחרפות לדראון עולם אלו רשעים גמורים שקולים שבהן יורדים לגיהנם ומצפצפים ועולים ומתרפאים שנאמר (זכריה יג) והבאתי את השלישית באש וגו׳ ועליהם אמרה חנה (שמואל א ב) ה׳ ממית ומחיה ובית הלל אומרים (שמות לד) ורב חסד מטה כלפי חסד ועליהם הוא אומר (תהילים קטז) אהבתי כי ישמע ועליהם נאמר כל הפרשה כולה פושעי ישראל בגופן ופושעי עובדי כוכבים בגופן יורדין לגיהנם ונדונין בה י״ב חדש לאחר י״ב חדש נפשן כלה וגופן נשרף וגיהנם פולטתן ונעשין אפר והרוח זורה אותן ומפזרתן ונעשית אפר תחת רגלי הצדיקים שנאמר (מלאכי ג) ועסותם רשעים כי יהיו אפר [וגו׳] אבל המסורות והאפיקורסין והכופרין בתורה ופורשים מדרכי צבור ושאין מודים בתחיית המתים וכל מי שחטא והחטיא את הרבים כגון ירבעם ואחאב ושנתנו חיתתם בארץ חיים ושפשטו ידיהם בזבול גיהנם ננעלת בפניהם ונדונין בה לדורי דורות שנאמר (ישעיהו סו) ויצאו וראו בפגרי האנשים וגו׳ שאול כלה והם אינם כלים שנאמר (תהילים מט) וצורם לבלות שאול ומי גרם להם שפשטו ידיהם בזבול שנאמר (שם) מזבול לו ואין זבול אלא בית המקדש שנאמר (מלכים א ח) בנה בניתי בית זבול לך. דור המבול אין להם חלק לעולם הבא ואין חיין לעולם הבא שנא׳ (בראשית ט) וימח את כל היקום וגו׳ השמים בעולם הזה וימחו מן הארץ לעולם הבא רבי יהודה בן בתירא אומר (בראשית ו) ויאמר ה׳ לא ידון רוחי באדם לא ידון ולא רוחי בהן לעולם דבר אחר ויאמר ה׳ לא ידון אמר המקום איני מחזיר רוחי לנדנה ר׳ מנחם ברבי יוסי אומר לא ידון אמר המקום איני דנן בשעה שאני משלם שכר לצדיקים אבל רוחן של רשעים קשה להם יותר מן הכל שנאמר (ישעיהו לג) רוחכם אש תאכלכם דור המגדל אין להם חלק לעולם הבא ואינן חיין לעולם הבא שנאמר (בראשית יא) ויפץ ה׳ אותם משם על פני כל הארץ בעולם הזה ויחדלו לבנות לעולם הבא אנשי סדום אין להם חלק לעולם הבא ואינן חיין לעוה״ב שנאמר (בראשית יג) ואנשי סדום רעים וחטאים וגו׳ בעולם הזה לה׳ מאד לעולם הבא דבר אחר רעים איש על חבירו וחטאים בגילוי עריות לה׳ בע״ז מאד בשפיכות דמים מרגלים אין להם חלק לעולם הבא ואין באים לארץ שנאמר (במדבר יד) וכל מנאצי לא יראוה קרח ועדתו אין להם חלק לעולם הבא ואין חיין לעוה״ב שנאמר (במדבר טז) ותכס עליהם הארץ וגו׳ בעולם הזה ויאבדו מתוך הקהל לעולם הבא דברי רבי עקיבה ר׳ יהודה בן בתירא אומר באין הן ועליהן הוא אומר (תהילים קיט) תעיתי כשה אובד וגו׳ נאמר כאן אבדה ונאמר להלן אבדה מה אבדה האמור להלן אבדה מתבקשת אף אבדה האמורה כאן אבדה מתבקשת דור המדבר אין להם חלק לעולם הבא שנאמר (במדבר יד) במדבר הזה יתמו בעולם הזה ושם ימותו לעה״ב ואומר (תהילים צה) אשר נשבעתי באפי וגו׳ דברי רבי עקיבה רבי אליעזר אומר באין הן ועליהם הוא אומר (תהילים נ) אספו לי חסידי וגו׳ מה תלמוד לומר באפי באפי נשבעתי וחוזר אני בי רבי יהושע בן קרחה אומר לא נאמרו דברים אלו אלא כלפי דורות אספו לי (כל) חסידי על שום שעשו לי גמילות חסד כורתי בריתי על שום שנכרתו על ידי עלי זבח על שום שעילו אותי ונזבחו על ידי רבי שמעון בן ננס אומר באין הן ועליהן הוא אומר (ישעיהו נא) ופדויי ה׳ ישובון וגו׳ עשרת השבטים אין להם חלק לעולם הבא ואינן חיין לעולם הבא שנאמר (דברים כט) ויתשם ה׳ מעל אדמתם באף ובחמה ובקצף גדול בעולם הזה וישליכם אל ארץ אחרת לעולם הבא רבי שמעון בן ננס משם רבי יהודה איש כפר איכוס כיום הזה אם מעשיהם כיום הזה אינן באין אם לאו באין הן ורבותינו אמרו אלו ואלו יש להם חלק לעולם הבא שנאמר (ישעיהו כז) והיה ביום ההוא יתקע בשופר גדול ובאו האובדים בארץ אשור וגו׳ אשור אלו עשרת השבטים והנדחים בארץ מצרים אלו דור המדבר אלו ואלו והשתחוו לה׳ בהר הקדש בירושלים. |
Mekhilta DeRabbi Yishmael Shemot 12:43מכילתא דרבי ישמעאל שמות י״ב:מ״ג
"No stranger may eat of it": Both a heretical Jew and a non-Jew are herein subsumed, viz. (Ezekiel 44:9) "And every stranger, uncircumcised of flesh and uncircumcised of heart shall not enter My sanctuary. | כָּל בֶּן נֵכָר לֹא יֹאכַל בּוֹ – אֶחָד יִשְׂרָאֵל מְשֻׁמָּד וְאֶחָד גּוֹי בְּמַשְׁמָע, שֶׁנֶּאֱמַר: ״כָּל בֶּן נֵכָר עֶרֶל לֵב״ (יחזקאל מ״ד:ט׳). |
Sifra Vayikra 16:30ספרא ויקרא ט״ז:ל׳
׳כִּי בַזֶּה יְכַפֵּר עֲלֵיכֶם׳, בַּקָּרְבָּנוֹת. מְנַיִן אַף עַל פִּי שֶׁאֵין קָרְבָּנוֹת וְאֵין שָׂעִיר, הַיּוֹם מְכַפֵּר? תִּלְמֹד לוֹמַר ״כִּי בַיּוֹם הַזֶּה יְכַפֵּר עֲלֵיכֶם, לְטַהֵר אֶתְכֶם מִכֹּל חַטֹּאתֵיכֶם, לִפְנֵי יי תִּטְהָרוּ.״ – עֲבֵרוֹת שֶׁבֵּין אָדָם לַמָּקוֹם, יוֹם הַכִּפּוּרִים מְכַפֵּר, שֶׁבֵּינוֹ לְבֵין חֲבֵרוֹ, אֵין יוֹם הַכִּפּוּרִים מְכַפֵּר, עַד שֶׁיְּרַצֶּה אֶת חֲבֵרוֹ. [ב] אֶת זוֹ דָּרַשׁ רַבִּי אֶלְעָזָר בֶּן עֲזַרְיָה: ״מִכֹּל חַטֹּאתֵיכֶם לִפְנֵי יי תִּטְהָרוּ״, דְּבָרִים שֶׁבֵּינָךְ לְבֵין הַמָּקוֹם, מוֹחֲלִין לָךְ. שֶׁבֵּינָךְ לְבֵין חֲבֵרָךְ, אֵין מוֹחֲלִין לָךְ, עַד שֶׁתְּפַיֵּס אֶת חֲבֵרָךְ. |
Sifra Vayikra 16:32ספרא ויקרא ט״ז:ל״ב
מְנַיִן שֶׁכַּשֵּׁם שֶׁמַּתְקִינִים לוֹ כֹּהֵן אַחֵר תַּחְתָּיו, שֶׁמָּא יְאָרַע בּוֹ פְסוּל, כָּךְ מְקַדְּשִׁין לוֹ אִשָּׁה אַחֶרֶת עַל תְּנַי, שֶׁמָּא יְאָרַע דָּבָר בְּאִשְׁתּוֹ? תִּלְמֹד לוֹמַר ״וְכִפֶּר בַּעֲדוֹ וּבְעַד בֵּיתוֹ״ (ויקרא ט״ז:י״ז), הִיא אִשְׁתּוֹ. דִּבְרֵי רַבִּי יְהוּדָה. אָמַר לוֹ רַבִּי יוֹסֵה: אִם כֵּן, אֵין לַדָּבָר סוֹף. |
Sifre Devarim 32:28ספרי דברים ל״ב:כ״ח
כי גוי אובד עצות המה – רבי יהודה דורשו כלפי ישראל. רבי נחמיה דורשו כלפי האומות. רבי יהודה דורשו כלפי ישראל אבדו ישראל עצה טובה שנתנה להם ואין עצה אלא תורה, שנאמר: לי עצה ותושיה (משלי ח׳:י״ד). |
Yerushalmi Peah 1:1ירושלמי פאה א׳:א׳
משנה אלו דברים שאין להם שיעור הפיאה והביכורים והראיון וגמילות חסדים ותלמוד תורה אלו דברים שאדם אוכל מפירותיהם בעולם הזה והקרן קיימת לעולם הבא כיבוד אב ואם וגמילות חסדים והבאת שלום בין אדם לחבריו ותלמוד תורה כנגד כולן: גמרא רבני בנימין בר לוי אמר רבי יצחק ורבי אמי הוון יתבון מקשיי למה לא תנינן תרומה עמהן אמר רבי אמי מפני המחלוקת אמר רבי יוסי אדם עושה כל שדהו ביכורים ואין אדם עושה כל שדהו תרומה התיבון הרי הוא אומר פיאה והרי אין אדם עושה כל שדהו פיאה ותניתה א״ר יוסי קצורת שיבולת הראשונה דומה למירוחו עד שלא קצר השיבולת הראשונה לא נתחייבה שדהו בפיאה משקצר שיבולת ראשונה נתחייבה שדהו בפיאה ביקש לעשות כל שדהו פיאה עושה ברם הכא עד שלא נתמרח הכרי לא נתחייב כריו תרומה נתמרח ביקש לעשות כל כריו תרומה אינו עושה דתנינן תמן האומר כל גרני תרומה וכל עיסתי חלה לא אמר כלום עד שישייר מקצת: שיבולת הראשונה מהו שתהא חייבת בפיאה איפשר לומר כן היא חייבת כל שדהו פיאה והיא חייבת בפיאה קצר שיבולת הראשונה ונשרפה מהו שיהא צריך לקצור פעם שנייה נשמעינה מן הדא קצר חציה ומכר מה שקצר קצר חציה והקדיש מה שקצר נותן מן המשוייר על הכל והקדש לאו כשרוף הוא הדא אמרה קצר שבולת הראשונה ונשרף אין צריך לקצור פעם שנייה כילה את שדהו את אמר חזרה פיאה לעומרין מהו שתחזור פיאה לקציר׳ שיבולת הראשונה אמר רבי יוסי נילף פיאה עומרים מפיאת קמה מה פיאת קמה לא חזרה פיאה לקצירה שיבולת והראשונה אף פיאת עומרים לא תחזור פיאה לקצירת שיבולת הראשונה הפיאה יש לה שיעור מלמטן ואין לה שיעור מלמעלן הביכורים והראיון אין שיעור לא למעלן ולא למטן אית תנא תני הפיאה והביכורים והראין אין להם שיעור לא למעלן ולא למטן מה נפיק מן ביניהון והן חד מן ששים מאן דמר הפיאה יש לה שיער מלמטן ואין לה שיעור מלמעלן מה שנתן נתן חזר והוסיף חייב במעשר עד שעה שישלים מאן דמר הפיאה אין לה שיעור לא למעלן ולא למטן מה שנתן כבר נפטר חזר והוסיף חייב במעשרות רבי ברכיה בעי ולמה לא תנינן אפר סוטה ולמה לא תנינן אפר פרה ולמה לא תנינן רוק יבמה ולמה לא תנינן דם ציפור של מצורע לא אתינן מתניתין אלא דברים שהוא מוסיף עליהן ויש בעשייתן מצוה ואילו אע״פ שהוא מוסיף עליהן אין בעשייתן מצוה: והראיון מתני׳ בראיית פנים אבל בראיית קרבן יש לה שיעור ואתיא כיי דמר ר׳ יוחנן מעה כסף שתי כסף דבר תורה תנא רבי יוסי קומי רבי יוחנן ראיה כל שהוא חכמים הן שאמרו מעה כסף שתי כסף א״ל ויש כעין זו א״ר יונה וכל השיעורים לא חכמים הן שנתנו כזית מן המת כזית מן הנבלה וכעדשה מן השרץ לא אתא מישאול אלא כהדא דתני רבי הושעיא {שמות כג} לא יראו פני ריקם אפילו כל שהוא חכמים הם שאמרו מעה כסף שתי כסף וקשיא מן דו סמך לדבר תורה הוא אמר חכמים אמרו מעה כסף שתי כסף אמר רבי יוסי בר בון רבי יוחנן כדעתיה דרבי יוחנן אמר כל השיעורים הלכה למשה מסיני דו אמר מידת כסף שתי כסף דבר תורה רבי הושעיא כדעתיה דרבי הושעיא אמר האוכל איסור בזמן הזה צריך לרשום עליו את השיעור שמא יעמוד ב״ד אחר וישנה עליו את השיעורים ויהי׳ יודע מאיזה שיעור אכל אמרי חזרי ביה רבי יוחנן מן הדא רבי יונה ורבי יוסי תרוויהון אמרין לא חזר ביה ועוד מן הדא דאמר רבי לא איתפלגון חזקיה ורבי יוחנן חזקיה אמר חולק אדם את חובתו לשתי בהמות ורבי יוחנן אמר אין אדם חולק חובתו לשתי בהמות אלא צרי׳ שיהא בידו שתי כסף לכל אחד ואחד ואמר ר״ש בן לקיש בשם חזקיה אדם טופל בהמה לבהמה ואין אדם טופל מעות למעות ור׳ יוחנן אמר טופל אדם מעות למעות ואין אדם טופל בהמה היאך עבידא היו לפניו עשר בהמות והקריב חמש בי״ט הראשון המותר מהו שידחה לי״ט אחרון ר׳ קריספא אמר איתפלגין ר׳ יוחנן ור״ש בן לקיש חד אמר דוחה וחרנא אמר אינו דוחה ולא ידעין מאן אמר דא ומאן אמר דא אמר ר״ז נפרוש מיליהון דרבנן מן מיליהון ר׳ יוחנן דו אמר אדם טופל מעות למעות ואין אדם טופל בהמה לבהמה הוי דו אמר דוחה ור״ש בן לקיש דו אמר אדם טופל בהמה לבהמה ואין אדם טופל מעות למעות הוי דו אמר אינו דוחה אתא שמעון בר ווא בשם ר׳ יוחנן לעולם הוא מוסיף והולך ודוחה את י״ט עד דו אמר אין בדעתי להוסיף עוד: גמילות חסדים: הדא דתימר בגופו אבל בממונו יש לו שיעור ואתייא כיי דמר ר״ש בן לקיש בשם רבי יוסי בן חנינא באושא נמנו שיהא אדם מפריש חומש מנכסיו למצוה עד היכן ר״ג בן אינינוא ורבי אבא בר כהנא חד אמר עד כדי תרומה ותרומת מעשר וחרנא אמר {משלי ג} כבד את ה׳ מהונך ומראשית כל תבואתך כמראשית כל תבואתך ר״ג בן אינינוא בעי קומי ר׳ מנא מה חומש בכל שנה ושנה לחמש שנים הוא מפסיד כולה א״ל בתחלה לקרן מכאן ואילך לשכר רב הונא אמר למצוה עד שליש מהו לכל המצות עד שליש או למצוה אחת סברין מימר לכל המצות עד שליש אמר ר׳ אבון אפי׳ למצוה אחת ר׳ חביבא בשם רבנן דתמן מהו שליש לדמים היאך עבידא לקח אדם מצוה מצא אחרת נאה הימנה עד כמה מטריחי׳ עליו עד שליש תני ר׳ ישמעאל זה אלי ואנוהו וכי אפשר לו לאדם לנוואות את בוראו אלא אנווהו לפניו במצות אעשה לפניו לולב נאה סוכה נאה שופר נאה ציצית נאין תיפין נאין אבא שאול אומר אדמה לו מה הוא רחום וחנון אף את תהא רוחום וחנון מעשה ברבי ישבב שעמד והחליק את כל נכסיו לעניים שלח לו ר״ג והלא אמרו חומש מנכסיו למצות ור״ג לא קודם לאושא היה ר׳ יוסי בר׳ בון בשם ר׳ לוי כך היתה הלכה בידם ושכחוה ועמדו השנים והסכימו על דעת הראשונים ללמדך שכל דבר שבית דין נותנין נפשן עליו הוא מתקיים כמה שנאמר למשה מסיני ואתייא כיי דאמר רבי מנא כי לא דבר רק הוא מכם ואם הוא רק מכם הוא למה שאין אתם יגיעין בתורה כי הוא חייכם אימתי הוא חייכם כשאתם יגיעי׳ בו רבי תנחומא בשם רב הונא {שמות לה} ובצלאל בן אורי בן חור למטה יהודה עשה את כל אשר צוה ה׳ את משה אותו משה אין כתיב כאן אלא אשר צוה ה׳ את משה אפי׳ דברים שלא שמע מפי רבו הסכימה דעתו כמה שנאמר למשה מסיני ר׳ יוחנן בשם ר׳ בניי כאשר צוה ה׳ את משה עבדו כן צוה משה את יהושע וכן עשה יהושע לא הסיר דבר מכל אשר צוה ה׳ את משה אותו משה אין כתיב כאן אלא מכל אשר צוה ה׳ את משה אפי׳ דברים שלא שמע מפי משה הסכימה דעתו כמה שנאמר למשה מסיני ר׳ יוחנן בשם ר׳ בניי ר׳ חונה בשם ר׳ {מלאכי ו} תורת אמת היתה בפיהו דברים ששמע מפי רבו ועולה לא נמצא בשפתיו אפי׳ דברים שלא שמע מפי רבו ורבנן אמרי כי ה׳ אלהיך יהיה בכסלך ושמר רגליך מלכד אפי׳ דברים שאתה כסיל בהן ושמר רגליך מלכד רבי דוסא אמר מן ההורייה ורבנין אמרי מן העבירה ר׳ לוי אמר מן המזיקין אמר רבי אבא אם נתת מכיסך צדקה הקב״ה משמרך מן הפיסין ומן הזימרת ומן הגלגלות ומן הארנוניות מונבז המלך עמד ובזבז כל נכסיו לעניים שלחו לו קרוביו ואמרו לו אבותיך הוסיפו על שלהן ועל של אבותיהן ואתה ביזבזתה את שלך ואת של אבותיך א״ל כל שכן אבותי גנזו בארץ ואני גנזתי בשמים שנאמר {תהלים פה} אמת מארץ תצמח וצדק משמים נשקף אבותי גנזו אוצרות שאין עושין פירות ואני גנזתי אוצרות שהן עושין פירות שנאמר {ישעיהו ג} אמרו צדיק כי טוב כי פרי מעלליהם יאכלו אבותי גנזו במקום שהיד שולטת בו ואני גנזתי במקום שאין היד שולטת בו שנאמר {תהלים צז} צדק ומשפט מכון כסאך וגו׳ אבותי גנזו ממון ואני גנזתי נפשות שנאמר {משלי יא} ולוקח נפשות חכם אבותי גנזו לאחרים ואני גנזתי לעצמי שנאמר {דברים כד} ולך תהיה צדקה אבותי גנזו בעולם הזה ואני גנזתי לעולם הבא שנאמר {משלי י} וצדקה תציל ממות ולא מית אלא שלא ימות לעולם הבא צדקה וגמילת חסדים שקולות כנגד כל מצותיה של תורה שהצדקה נוהגת בחיים וגמילת חסדים נוהגת בחיים ובמתים הצדקה נוהגת לעניים וגמילות חסדים נוהגת לעניים ולעשירים הצדקה נוהגת בממונו של אדם וגמילות חסדים נוהגת בין בממונו בין בגופו רבי יוחנן בר מריא בשם רבי יוחנן אין אנו יודעין איזה מהן חביב או צדקה או גמילות חסדים כשהוא אומר {תהלים קג} וחסד ה׳ מעולם ועד עולם על יראיו וצדקתו לבני בנים הדא אמרה שגמילות חסדים חביבה יותר מן הצדקה: ותלמוד תורה: שאלו את רבי יהושע מהו שילמד אדם את בנו יוונית אמר להם ילמדנו בשעה שאינו לא יום ולא לילה דכתיב {יהושע א} והגית בו יומם ולילה והתני רבי ישמעאל ובחרת בחיים זו אומנות מעתה אסור ללמד את בנו אומנות בגין דכתיב {שם} והגית בו יומם ולילה רבי בריה דר׳ חייא בר ווא בשם ר׳ יוחנן מפני המסורות רבי אבהו בשם ר׳ יוחנן מותר לאדם ללמד את בתו יוונית מפני שהוא תכשיט לה שמע שמעון אמר בגין דו בעי מלפה בנתי הוא תלי׳ ליה ברבי יוחנן יבוא עלי אם שמעתי׳ מרבי יוחנן: כיבוד אב ואם רבי אבוה בשם רבי יוחנן שאלו את ר״א עד היכן כיבוד אב ואם אמר להם ולי אתם שואלין לכו ושאלו את דמה בן נתינה דמה בן נתינה ראש פטרבולי היה פעם אחת היתה אמו מסטרתו בפני כל בולי שלו ונפל קורדקן שלה מידה והושיט לה שלא תצטער אמר ר׳ חזקיה גוי אשקלוני היה וראש פטרבולי היה ואבן שישב אביו עלי׳ לא ישב עלי׳ מימיו וכיון שמת אביו עשה אותה יראה שלו פעם אחת אבדה ישפה של בנימין אמרו מאן דאית ליה טבא דכוותה אמרו אית ליה לדמה בן נתינה אזלון לגביה ופסקו עמיה במאה דינר סליק ובעי מייתו להו ואשכח אבוה דמיך אית דאמרין מפתח דתיבותא הוה יתיב גו אצבעתיה דאבוי ואית דאמרין ריגלויה דאבוה הוות פשיטא על תיבותא נחת לגבון אמר לון לא יכילית מייתותי׳ לכון אמרי דילמא דו בעי פריטן טובא אסקוני׳ למאתים אסקוני׳ לאלף כיון דאיתער אבוה מן שינתיה סליק ואייתותי׳ לון בעון מיתן ליה בסיפקולא אחרייא ולא קביל עלוי אמר מה אנן מזבין לכון איקרא דאבהתי בפריטין איני נהנה מכבוד אבותי כלום מה פרע ליה הקב״ה שכר א״ר יוסי בי רבי בון בו בלילה ילדה פרתו פרה אדומה ושקלו לו כל ישראל משקלה זהב ונטלוה א״ר שבתי כתיב {איוב לז} ומשפט ורב צדקה לא יענה אין הקב״ה משהא מתן שכר של עושה מצות בגוי אמו של ר׳ טרפון ירדה לטייל לתוך חצירה בשבת והלך ר׳ טרפון והניח שתי ידיו תחת פרסותיה והיתה מהלכת עליהן עד שהגיעה למיטתה פעם אחת חלה ונכנסו חכמים לבקרו אמרה להן התפללו על טרפון בני שהוא נוהג בי כבוד יותר מדאי אמרו לה מה עביד ליך ותניית להון עובדא אמרו לה אפילו עושה כן אלף אלפים עדיין לחצי כבוד שאמרה התורה לא הגיע אמו של ר׳ ישמעאל באה וקיבלת עלוי לרבותינו אמרה להן גיערו בישמעאל בני שאינו נוהג בי בכבוד באותה שעה נתכרכמו פניהם של רבותינו אמר איפשר ר׳ ישמעאל לא נהרג בכבוד אבותיו אמרו לה מה עביד ליך אמרה כד דו נפק מבית וועדה אנא בעי משנז ריגלוי ומישתי מיהן ולא שביק לי אמרו לו הואיל והוא רצונה הוא כבודה אמר ר׳ מנא יאות אילין טחונייא אמרין כל בר נש ובר נש זכותיה גו קופתיה אימיה דר׳ טרפון אמרה לון אכין ואגיבונה אין אימיה דרבי ישמעאל אמרה לון אכין ואגיבוניה אכין ר״ז הוה מצטער ואמר הלואי היה לי אבא ואימא דאיקרינון דנירת גן עדן כד שמע אילין תרתין אולפניא אמר בריך רחמנא דלית לי לא אבא ואימא לא כרבי טרפון הוות יכילמנא למעבד ולא כר׳ ישמעאל הוינא מקבלה עלוי אמר רבי אבון פטור אני מכיבוד אב ואם אמרו כד עברית ליה אימיה מית אבוי כד ילדתיה מית אימיה יש שהוא מאכיל את אביו פטומות ויורש גיהנם ויש שהוא כודנו ברחיים ויורש גן עדן כיצד מאכיל את אביו פטומות ויורש גיהנם חד בר נש הוה מייכיל את אביו תרנגולים פטומים חד זמן אמר ליה אביו ברי אילין מנן ליך אמר ליה סבא סבא אכול ואדיש דכלבין אכלין ואדשין ונמצא מאכיל את אביו פטומין ויורש גיהנם כיצד כודנו בריחיים ויורש גן עדן חד בר נש איטחין בריחיים אתית מצוות׳ לטיחנייא א״ל אבא עול טחון תחתי אין מטת מבזייא טב לי אנא ולא את אין מטת מילקי טבל לי אנא ולא את נמצא כודנו בריחייא ויורש גן עדן נאמר {ויקרא יט} איש אמו ואביו תיראו ונאמר {שם} את ה׳ אלהיך תירא ואתו תעבוד הקיש מורא אב ואם למורא שמים נאמר {שמות כ} כבד את אביך ואת אמך אחד האיש ואחד האשה אלא שהאיש ספיקה בידו והאשה אין ספיקה בידה מפני שרשות אחרים עליה: נתארמלה או נתגרשה כמי שהיא ספיקה בידו היא מילתיה דר׳ חייא בר ווא פליגא דו אמר תני רבי יודן בן דודתי דרשב״י היא דתני רשב״י אומר גדול היא כיבוד אב ואם שהעדיפו הקדוש ברוך הוא יותר מכבודו נאמר {שם} כבד את אביך ואת אמך ונאמר {משלי ג} כבד את ה׳ מהונך ממה את מכבדו ממה שיחננך מפריש לקט שכחה פיאה מפריש תרומה ומעשר ראשון ומעשר שני ומעשר עני וחלה ועושה סוכה ולולב ושופר ותפילין וציצית ומאכיל את העניים ואת הרעבים ומשקה את הצמאים אם יש לך אתה חייב בכולן ואם אין לך אין אתה חייב באחת מהן אבל כשהוא בא אצל כיבוד אב ואם בין שיש לך הון בין שאין לך הון כבד את אביך ואת אמך ואפילו אתה מסבב על הפתחים רבי אחא בשם רבי אבא בר כהנה כתיב {משלי ה} אורח חיים פן תפלס נעו מעגלותיה לא תדע טילטל הקב״ה מתן שכרן של עושי מצות כדי שיהיו עושין אותן באמונה ר׳ אחא בשם ר׳ יצחק כתיב {משלי ד} מכל משמר נצור לבך כי ממנו תוצאת חיים מכל מה שנאמר לך בתורה השמר שאין אתה יודע מאיזה מהן יוצא לך חיים א״ר אבא בר כהנה השוה הכתוב מצוה קלה שבקלות למצוה חמורה שבחמורות מצוה קלה שבקלות זה שלוח הקן ומצוה חמורה שבחמורות זה כיבוד אב ואם ובשתיהן כתיב והארכת ימים א״ר אבון ומה אם דבר שהוא פריעת חוב כתיב בו למען ייטב לך ולמען יאריכון ימיך דבר שיש בו חסרון כיס וסיכון נפשות לא כ״ש א״ר לוי והוא דרבה מינה גדול הוא דבר שהוא פריעת חוב מדבר שאינו בפריעת חוב רשב״י אומר כשם שמתן שכרן שוה כן פורענותן שוה מה טעם {משלי ל} עין תלעג לאב ותבוז ליקהת אם עין שהלעיגה על כיבוד אב ואם וביזת על לא תקח אם על הבנים יקרוה עורבי נחל יבא עורב שהוא אכזרי ויקרנה ואל יהנה ממנה ויבא נשר שהוא רחמן ויאכלה ויהנה ממנה ר׳ יונתן ור׳ ינאי הוו יתבון אתא חד בר נש ונשק ריגלוי דרבי יונתן א״ל ר׳ ינאי מה טיבו הוא שלים לך מן ימוי א״ל חד זמן אתא קיבל לי על בריה דיזנוניה אמרית ליה איזיל צעק בי כנישתא עלוי ובזיתיה א״ל ולמה לא כיפתיה א״ל וכופין ליה א״ל ועדיין את לזו חזר ביה רבי יונתן וקבעה שמועה מן שמיה אתא רבי יעקב בר אחא רבי שמואל בר נחמן אמר ר׳ יונתן שכופין את הבן לזון את האב אמר רר׳ יוסי בי ר׳ בון הלואי הוון כל שמועתה בריר׳ לי כהדא שכופין את הבן לזון את האב: וגמילת חסדים: דכתיב {משלי כא} רודף צדקה וחסד ימצא חיים צדקה וכבוד כבוד בעולם הזה וחיים לעולם הבא רבי שמואל בר רב יצחק הוה נסיב שיבשתי׳ והוה מהדס קומי כליא והוה ר״ז חמי ליה ומיטמר מן קומוי אמר חמי להדין סבא איך הוא מבהית לן וכיון דדמך הוה תלת שעין קלין וברקין בעלמא נפקת ברת קלא ואמרה דדמוך ר׳ שמואל בר רב יצחק גמיל חסידים נפקון למגלמל ליה חסד נחתת אישתא מן שמיא ואיתעבידא כעין שבשא דינור בין ערסי׳ לציבורא והוון ברייתי אמרין הייא דהדין סבא דקמת ליה שבשתי׳: והבאת שלום בין אדם לחבירו כתיב {תהלים לד} סור מרע ועשה טוב בקש שלום ורדפהו בקשיהו במקומך ורדפהו במקום אחר א״ר טביומי נאמר כאן רדיפה ונאמר להלן רדיפה מה רדיפה שנאמר להלן כבוד בעולם הזה וחיים לעולם הבא אף הכא כן: ות״ת רבי ברכיה ורבי חייא דכפר דחומין חד אמר אפילו כל העולם כולו אינו שוה לדבר אחד של תורה וחד אמר אפי׳ כל מצותיה של תורה אינן שוות לדבר א׳ מן התורה רבי תנחומא ורבי יוסי בן זימרא חד אמר כהדא וחד אמר כהדא רבי אבא אבוי דרבי אבא בר מרי בשם ר׳ אחא כתוב אחד אומר {משלי ח} וכל חפצים לא ישווה בה וכתוב אחד אומר {משלי ג} וכל חפציך לא ישווה בה חפצים אלו אבנים טובות ומרגליות חפציך אלו דברי תורה דכתיב {ירמיהו ט} כי באלה חפצתי נאם ה׳ ארטבון שלח לר׳ הקדוש חד מרגלי טבא אטימיטון א״ל שלח לי מילה דטבא דכוותה שלח ליה חד מזוזה א״ל מה אנא שלחי לך מילה דלית לה טימי ואת שלחת לי מילה דטבא חד פולר א״ל חפציך וחפצי לא ישווה בה ולא עוד אלא דאת שלחית לי מילה דאנא מנטיר לה ואנא שלחי׳ לך מילה דאת דמך לך והיא מנטרא לך דכתיב {משלי ו} בהתהלכך תנחה אותך וגו׳. ר׳ מנא שמע כולהון מן הדין קריא {דברים לב} כי לא דבר רק הוא מכם זה תלמוד תורה כי הוא חיים זה כיבוד אב ואם ובדבר הזה תאריכו ימים זו גמילת חסדים על האדמה זה הבאת שלום בין אדם לחבירו וכנגדן ארבעה דברים שהן נפרעין מן האדם בעולם הזה והקרן קיימת לו לעולם הבא ואלו הן ע״ז גילוי עריות ש״ד ולשון הרע כנגד כולן ע״ז מניין {במדבר טו} הכרת תכרת הנפש ההיא עונה בה מה ת״ל עונה בה מלמד שהנפש נכרתת ועונה בה וכתיב {שמות לב} אנא חטא העם הזה חטאה גדולה ויעשו להם אלהי זהב ג״ע מנין {בראשית לט} ואיך אעשה הרעה הגדולה הזאת וחטאתי לאלהים שפיכות דמים מנין {בראשית ד} ויאמר קין אל ה׳ גדול עוני מנשוא כשהוא בא אצל לה״ר מהו אומר לא גדול ולא גדולה ולא הגדיל אלא גדולות {תהלים יג} יכרת ה׳ כל שפתי חלקות לשון מדברת גדולות כתיב {בראשית לז} ויבא יוסף את דבתם רעה אל אביהם מה אמר ר״מ אמר חשודים הן על אבר מן החי רבי יהודה אומר מזלזלין הן בבני השפחות ונוהגין בהן כעבדים ור״ש אומר נותנין הן עיניהן בבנות הארץ אמר רבי יודה בן פזי {משלי טז} פלס מאזני משפט לה׳ מעשהו כל אבני כיס מה אמר חשודין הן על אבר מן החי אמר הקב״ה כך אני מוכיח עליהן שהן שוחטין ואזלין {בראשית לח} וישחטו שעיר עזים ויטבלו את הכתונת בדם מה אמר מזלזלין הן בבני השפחות ונוהגים בהן כעבדים לעבד נמכר יוסף מה אמר נותנים עיניהם בבנות הארץ הא דובא מתגרי לך {בראשית לח} ותשא אשת אדוניו את עיניה אל יוסף וגו׳ רבי יוסי בשם ר׳ יוחנן זה שהוא אומר לשון הרע אינו אומר עד שהוא כופר בעיקר ומה טעמא {תהלים יב} אשר אמרו ללשונינו נגביר שפתינו אתנו מי אדון לנו כל העבירות אדם חוטא בארץ ואלו חוטאין בשמים ובארץ מה טעמא שתו בשמים פיהם ולשונם תהלך בארץ א״ר יצחק {תהלים נ} בינו נא זאת שוכחי אלוה פן אטרף ואין מציל א״ר יהושע בן לוי {שם} תשב באחיך תדבר בבן אמך תתן דופי מה כתיב תמן {שם} ולרשע אמר אלהים מה לך לספר חוקי ותשא בריתי עליך פיך: אזהרה ללשון הרע מנין {דברים כג} ונשמרת מכל דבר רע אמר רבי לא תני ר׳ ישמעאל לא תלך רכיל בעמך זו רכילת לשון הרע תני ר׳ נחמיה שלא תהא כרוכל הזה מטעין דבריו של זה לזה ושל זה לזה א״ר חנינא בא וראה כמה קשה הוא אבק לשון הרע שדברו הכתובים לשון בדאי בשביל להטיל שלום בין אברהם לשרה {בראשית יח} ותצחק שרה בקרבה לאמר אחרי בלותי היתה לי עדנה ואדני זקן ולאברהם אינו אומר כן אלא למה זה צחקה שרה לאמר האף אמנם אלד ואני זקנתי ואדוני זקן אין כתיב כאן אלא ואני זקנתי אמר רבן שמעון בן גמליאל בא וראה כמה קשה הוא אבק ל״ה שדברו הכתובים דברי בדאי כדי להטיל שלום בין יוסף לאחיו הה״ד {בראשית נ} ויצוו את יוסף לאמר אביך צוה לפני מותו לאמר כה תאמרו ליוסף אנא שא נא וגו׳ ולא אשכחן דפקד כלום רבי שמואל בר נחמן בשם רבי יונתן מותר לומר לשון הרע על בעלי המחלוקת ומה טעם {מלכים א א} ואני אבא אחריך ומלאתי את דבריך ר״ז בעי קומי רבי יוסא מפני מה נהרג אדוניה בן חגית מפני שתבע את אבישג השונמית א״ל עילא היו מבקשי׳ להתיר דמן של בעלי המחלוקת בעון קומי רבי יוחנן איזהו לשון הרע האומרו והיודע חנותה דכיתנא הווה לון צמית והוה תמן חד מתקרייא בר חובץ ולא סליק אמרי מה אנן אכלי׳ יומא דין אמר חד חובצה אמר ייתי חד חובץ א״ר יוחנן זה לשון הרע בהצנע בולווטים דציפורין הוה להון צומות והוה תמן חד מתקריא יוחנן ולא סליק אמר חד לחבריה לית אנן סלקין מבקרא לר׳ יוחנן יומא דין אמרין ייתי יוחנן אמר ר״ש בן לקיש זה לשון הרע בצנעה אמר רבי אבא בר כהנא דורו של דוד כולם צדיקים היו וע״י שהיה להן דילטורים היו יוצאים במלחמה והיו נופלים הוא שדבר דוד {תהלים נז} נשפי בתוך לבאים אשכבה לוהטים נפשי בתוך לבאים זה אבנר ועמשא שהיו לבאים בתורה אשכבה לוהטים זה דואג ואחיתופל שהיו לוהטים אחר לשון הרע בני אדם שניהם חנית וחצים אלו בעלי קעילה דכתיב {שמואל א כב} היסגרוני בעלי קעילה בידו הירד שאול ולשונם חרב חדה אלו הזיפים דכתיב {תהלים נד} בבוא הזיפים ויאמרו לשאול וגו׳ באותה שעה אמר דוד לפני הקב״ה רבון העולמים מה שכינתך לירד בארץ סליק שכינתך מבינהון הה״ד {תהלים נז} רומה על השמים אלהים על כל הארץ כבודך אבל דורו של אחאב עובדי ע״ז היו וע״י שלא היה להן דילטורין היו יורדים למלחמה ונוצחין הוא שעבדיהו אמר לאליהו {מלכים א יח} הלא הוגד לאדוני אשר עשיתי בהרוג איזבל את נביאי ה׳ וגו׳ ואכלכלם לחם ומים אם לחם למה מים אם מים למה לחם אלא מלמד שהיו המים קשים לו להביא יותן מן הלחם ואליהו מכריז בהר הכרמל {שם} אני נותרתי נביא לבדי לה׳ וכל עמא ידעין ולא מפרסמין למלכא ולמה הוא קורא אותו שלישי שהוא הורג שלשה האומרו והמקבלו וזה שנאמר עליו ובמי שאול נהרגו ארבעה דואג שאמרו שאול שקיבלו אחימלך ואבנר אבנר למה נהרג ריב״ל ור״ש בן לקיש ורבנן ריב״ל אמר על שעשה דמן של נערים שחוק שנאמר {שמואל א ב} יקומו נא הנערים וישחקו לפנינו ואימר אבנר יקומו ור״ש בן לקיש אמר על שהקדים שמו לשמו של דוד הה״ד {שמואל א ג} וישלח אבנר מלאכים אל דוד תחתיו לאמר למי ארץ כתב מן אבנר לדוד ורבנן אמרו על שלא הניח לשאול להתפייס מן דוד הה״ד {שמואל א כד} ואבי ראה גם ראה את כנף מעילך בידי א״ל מה את בעי מן הדין גלגולי בסירה הוערת וכיון שבאו למעגל א״ל הלא תענה אבנר גבי כנף אמרת בסירה הוערת חנית וצפחת בסירה הוערו וי״א ע״י שהיתה ספיקה בידו למחות בנוב עיר הכהנים ולא מיחה. {תהלים קכ} חצי גבור שנונים עם גחלי רתמים כל כלי זיין מכין במקומן וזה מכה מרחוץ כל הגחלים כבו מבחוץ כבו מבפנים ואלו אע״פ שכבו מבחוץ לא כבו מבפנים מעשה באחד שהניח גחלים בוערות בחג ובא ומצאן לון דו גרם לי מה הנייה לך שאתה נושך אריה טורף ואוכל זאב טורף ואוכל את מה הנייה לך אמר להן {קהלת י} אם ישוך הנחש בלא לחש אילולי איתמאר לי מן השמים נכית לא הוינא נכית מפני מה את נושך אבר אחד וכל האיברים מרגישים אמר להם ולי אתם שואלין אמרו לבעל הלשון שהוא אומר כאן והורגו ברומי אומר ברומי והורג בסוריא ומפני מה אתה מצוי בין הגדירות א״ל אני פרצתי גדרו של עולם: הזכות יש להן קרן ויש לה פירות יש לה קרן ואין לה פירות הזכות יש להן קרן ויש לה פירות שנאמר {ישעיהו ג} אמרו צדיק כי טוב כי פרי מעלליהם יאכלו עבירה יש לה קרן ואין לה פירות שנאמר {שם} אוי לרשע רע כי גמול ידיו יעשה לו מה אני מקיים {משלי א} ויאכלו מפרי דרכיהם אלא כל עבירה שעשת פרי יש לה פרי ושלא עשת פרי אין לה פרי מחשבה טובה המקום מצרפה למעשה מחשבה רעה אין המקום מצרפה למעשה מחשבה טובה המקום מצרפה למעשה דכתיב {מלאכי ג} אז נדברו יראי ה׳ איש אל רעהו וגו׳ מחשבה רעה אין הקב״ה מצרפה למעשה שנאמר {תהלים סו} און אם ראיתי בלבי לא ישמע ה׳ הדא דתימא בישראל אבל בגוים חילופא מחשבה טובה אין הקב״ה מצפרה למעשה מחשבה רעה הקב״ה מצרפה למעשה מחשבה טובה אין הקדוש ברוך הוא מצרפה למעשה דכתיב {דניאל ו} ועד מעלי שמשא הוה משתדל להצלותי׳ ולא כתיב ושזביה מחשבה רעה הקב״ה מצרפה למעשה דכתיב {עובדיה א} מקטל מחמס אחיך יעקב וכי הורגו אלא מלמד שחשב עליו להורגו והעלה עליו הכתוב כאלו הרגו תני רשב״י הרי שהיה אדם צדיק גמור כל ימיו ובאחרונה מרד איבד זה כל מה שעשה כל ימיו מה טעם {יחזקאל לג} ובשוב צדיק צדקתו ועשה עול וגו׳ ר״ש בן לקיש אמר בתוהא על הראשונות הרי שהיה אדם רשע גמור כל ימיו ובסוף עשה תשובה הקב״ה מקבלו מה טעם הרי שהיה אדם רשע גמור כל ימיו ובסוף עשה תשובה הקב״ה מקבלו מה טעם {שם} ובשוב רשע מרשעתו וגו׳ אמר רבי יוחנן ולא עוד אלא כל העבירות שעשה הן נחשבין לו כזכיות מה טעם {תהלים מה} מור ואהלות קציעות כל בגדותיך כל בגידות שבגדת בי הרי הן כמור ואהלות וקציעות רובי זכיות ומעוטי עבירות נפרעים ממנו מיעוט עבירות קלות שעשה בעולם הזה בשביל ליתן לו שכרו משלם לעתיד לבא אבל רובי עבירות ומעוטי זכיות נותנין לו שכר מצות קלות שעשה בעוה״ז בשביל לפרע ממנו משלם לעולם הבא אבל הפורק ממנו עול והמיפר ברית והמגלה פנים בתורה אע״פ שיש בידו מעש״ט נפרעי׳ ממנו בעולם הזה והקרן קיימת לעולם הבא. ע״ז וגילוי עריות רבי יונה ורבי יוסי חד אמר כקלות וחד אמר כחמורות מה אנן קיימין אם כשעשה תשובה אין כל דבר עומד בפני בעלי תשובה אלא כי אנן קיימין באותו שלא עשה תשובה ומת בייסורין. תמן תנינן אלו שאין להם חלק לעולם הבא האומר אין תחית המתים ואין תורה מן השמים ואפיקורס ר״ע אומר אף הקורא בספרים החצונים והלוחש על המכה ואומר {שמות טו} כל המחלה אשר שמתי במצרים לא עשים עליך כי אני ה׳ רופאך אבא שאול אומר אף ההוגה אתה שם באותיות הוסיפו עליהן הפורק עול והמיפר ברית והמגלה פנים בתורה אין להם חלק לעוה״ב הפורק עול זה שהוא אומר יש תורה ואיני סופנה המפיר ברית זה שהוא מושך לו ערלה המגלה פנים בתורה זה שהוא אומר לא נתנה תורה מן השמים ולא כבר תניתה האומר אין תורה מן השמים תני רב חנניה מנתוניא קומי ר׳ מנא שהוא עובר על ד״ת בפרהסיא כגון יהויקים מלך יהודה וחבירו רובו זכיות יורש ג״ע רובו עבירות יורש גיהנם היה מעויין אמר רבי יוסי נושא עונות אין כתיב כאן אלא נושא עון הקב״ה חוטף שטר אחד מן העבירות והזכיות מכריעות אמר ר״א {תהלים סב} ולך ה׳ חסד כי אתה תשלם לאיש כמעשה ואי לית ליה את יהב ליה מן דידך היא דעתיה דר״א דר״א אמר ורב חסד מטה כלפי חסד רבי ירמיה אמר רבי שמואל בר רב יצחק בעי {משלי טז} צדקה תצר תם דרך ורשעה תסלף חטאת חטאים תרדוף רעה ואת צדיקים ישלם טוב {משלי יג} אם ללצים הוא יליץ ולענוים יתן חן {שמואל א ב} רגלי חסידו ישמור ורשעים בחושך ידמו {משלי ג} כבוד חכמים ינחלו וכסילים מרים קלון וסיגין סיגה ותרעה תרעין רבי ירמיה אמר רבי שמואל בר רב יצחק שומר אדם את עצמו מן העבירה פעם ראשונה ושניה ושלישית מכאן ואילך הקב״ה משמרו מה טעם {איוב לז} הן כל אלה יפעל אל פעמים שלש עם גבר אמר ר״ז ובלחוד דלא יתיב ליה מה טעם {קהלת ד} והחוט המשולש לא לעולם ינתק אין כתיב כאן אלא לא במהרה ינתק אין מטרחת עלוי מפסק הוא ואמר רבי הונא אמר ר׳ אבהו הקב״ה אין לפניו שכחה הא בשל ישראל נעשה שוכחו מה טעם נושא עון נשא כתיב וכן דוד הוא אומר {תהלים פה} נשאת עון עמיך כסית כל חטאתם סלה: |
Bavli Berakhot 26bבבלי ברכות כ״ו:
Jacob instituted the evening prayer, as it is stated: “And he encountered [vayifga] the place and he slept there for the sun had set” (Genesis 28:11). The word encounter means nothing other than prayer, as it is stated when God spoke to Jeremiah: “And you, do not pray on behalf of this nation and do not raise on their behalf song and prayer, and do not encounter [tifga] Me for I do not hear you” (Jeremiah 7:16). | יַעֲקֹב תִּקֵּן תְּפִלַּת עַרְבִית, שֶׁנֶּאֱמַר: {בראשית כ״ח:י״א} וַיִּפְגַּע בַּמָּקוֹם וַיָּלֶן שָׁם. וְאֵין פְּגִיעָה אֵלָּא תְּפִלָּה, שֶׁנֶּאֱמַר: {ירמיהו ז׳:ט״ז} וְאַתָּה אַל תִּתְפַּלֵּל בְּעַד הָעַם הַזֶּה, וְאַל תִּשָּׂא בַעֲדָם רִנָּה וּתְפִלָּה, וְאַל תִּפְגַּע בִּי. |
Bavli Shabbat 12bבבלי שבת י״ב:
Bavli Shabbat 63aבבלי שבת ס״ג.
Rabbi Abba said that Rabbi Shimon ben Lakish said: One who loans another money is greater than one who gives him charity. And the one who places money into a common purse, i.e., one who enters into a partnership with a needy person, is the greatest of them all, since in that case the needy person is not embarrassed when receiving the assistance. | (א״ר) אבא א״ר שמעון בן לקיש גדול המלוה יותר מן העושה צדקה ומטיל בכיס יותר מכולן. |
Bavli Shabbat 118bבבלי שבת קי״ח:
Furthermore, Rabbi Yosei said that he always spoke euphemistically: In all my days, I did not call my wife, my wife, nor my ox, my ox. Rather, I called my wife, my home, because she is the essence of the home, and my ox, my field, because it is the primary force in the fields. | אמר רבי יוסי מימי לא קריתי לאשתי אשתי ולשורי שורי אלא לאשתי ביתי ולשורי שדי. |
Bavli Shabbat 156bבבלי שבת קנ״ו:
Is it because Jupiter is situated in the west that you cannot have children? I will restore it and establish it in the east. And that is the meaning of that which is written with regard to Abraham: “Who has raised up one from the east, he will call justice [tzedek] to his steps [leraglo]. He gives nations before him, and makes him rule over kings; his sword makes them as the dust, his bow as the driven stubble” (Isaiah 41:2). God established Jupiter [tzedek] in the east on behalf of [leraglo] Abraham. And from that which transpired to Shmuel, one can also conclude that there is no constellation for the Jewish people. The Gemara relates that Shmuel and the gentile sage Ablet were sitting, and they saw these people were going to the lake. Ablet said to Shmuel: This person will go and he will not return, because a snake will bite him and he will die. Shmuel said to him: If he is a Jew, he will go and come back. As they were sitting for a while, the person they discussed went away and then returned. Ablet stood up, threw down the person’s burden, and inside he found a snake cut and cast in two pieces. Shmuel said to him: What did you do to merit being saved from death? The person said to him: Every day we all take bread together and eat from the bread. Today, there was one of us who did not have bread, and when it came time to gather the bread, he was embarrassed because he did not have any to give. I said to the others: I will go and take the bread. When I came to the person who did not have bread, I rendered myself as one who was taking from him so that he would not be embarrassed. Shmuel said to him: You performed a mitzva. Shmuel went out and taught based on this incident that even though it is written: “And charity will save from death” (Proverbs 10:2), it does not only mean that it will save a person from an unusual death but even from death itself. And from that which transpired to Rabbi Akiva as well it can be derived that there is no constellation for the Jewish people, as Rabbi Akiva had a daughter, and Chaldean astrologers told him that on the same day that she enters the wedding canopy, a snake will bite her and she will die. She was very worried about this. On that day, her wedding day, she took the ornamental pin from her hair and stuck it into a hole in the wall for safekeeping, and it happened that it entered directly into the eye of the snake. In the morning, when she took the pin, the snake was pulled and came out with it. Her father Rabbi Akiva said to her: What did you do to merit being saved from the snake? She told him: In the evening a poor person came and knocked on the door, and everyone was preoccupied with the feast and nobody heard him. I stood and took the portion that you had given me and gave it to him. Rabbi Akiva said to her: You performed a mitzva, and you were saved in its merit. Rabbi Akiva went out and taught based on this incident that even though it is written: “And charity will save from death” (Proverbs 10:2), it does not mean that it will save a person only from an unusual death, but even from death itself. And from that which transpired to Rav Naḥman bar Yitzḥak as well it can be derived that there is no constellation for the Jewish people, As Chaldean astrologers told Rav Naḥman bar Yitzḥak’s mother: Your son will be a thief. She did not allow him to uncover his head. She said to her son: Cover your head so that the fear of Heaven will be upon you, and pray for Divine mercy. He did not know why she said this to him. One day he was sitting and studying beneath a palm tree that did not belong to him, and the cloak fell off of his head. He lifted his eyes and saw the palm tree. He was overcome by impulse and he climbed up and detached a bunch of dates with his teeth. Apparently, he had an inborn inclination to steal, but was able to overcome that inclination with proper education and prayer. MISHNA: One may cut the pumpkins before an animal on Shabbat, as long as they were picked prior to Shabbat. And likewise one may cut an animal carcass before the dogs on Shabbat. Rabbi Yehuda says: If it was not already a carcass, i.e., it was not dead, prior to Shabbat, it is prohibited to cut it or even move it on Shabbat because it is not prepared for use on Shabbat. GEMARA: A dispute between the amora’im with regard to the prohibition of set-aside on Shabbat was stated. Ayin, reish, lamed, shin, ḥet, zayin is a mnemonic for the names of the amora’im who stated the following halakhot. Ulla said: The halakha is in accordance with the opinion of Rabbi Yehuda, who holds that there is a prohibition of set-aside on Shabbat. And Shmuel said: The halakha is in accordance with the opinion of Rabbi Shimon. And Rav also holds that the halakha is in accordance with the opinion of Rabbi Yehuda. From where is it ascertained that this is Rav’s opinion? From that which was taught with regard to the mats that are on ships; Rav prohibited moving them on Shabbat due to the prohibition of set-aside, and Shmuel permitted moving them. And Levi also holds that the halakha is in accordance with the opinion of Rabbi Yehuda, as can be seen from his practice when they would bring a slaughtered animal with regard to which there was concern that it was an animal with a condition that will cause it to die within twelve months [tereifa], before Levi on a Festival. He would examine it only when he was sitting near a garbage dump, as he said: Perhaps it would not be determined to be kosher and it would not be suited even for dogs, and then it would be prohibited to move the carcass. Apparently, he holds that it is prohibited to move a carcass that was not prepared for use before Shabbat. And Shmuel said: The halakha is in accordance with the opinion of Rabbi Shimon, who holds that the prohibition of set-aside does not apply on Shabbat. And Ze’eiri also holds that the halakha is in accordance with the opinion of Rabbi Shimon, as we learned in a mishna: With regard to an animal that died on Shabbat, one may not move it from its place on Shabbat. And Ze’eiri explained: This prohibition only applies to a consecrated animal, as consecrated items may not be fed to dogs in deference to their sanctity; therefore, it is set-aside and may not be moved on Shabbat. However, in the case of a non-sacred animal, one may well move it and use it because it does not have set-aside status. And Rabbi Yoḥanan also said that the halakha is in accordance with the opinion of Rabbi Shimon. The Gemara asks: And did Rabbi Yoḥanan really say that? Didn’t Rabbi Yoḥanan say: The halakha is in accordance with an unattributed mishna, and we learned in a mishna: | דקאי צדק במערב מהדרנא ומוקמינא ליה במזרח והיינו דכתיב {ישעיהו מ״א:ב׳} מי העיר ממזרח צדק יקראהו לרגלו. ומדשמואל נמי אין מזל לישראל דשמואל ואבלט הוו יתבי והוו קאזלי הנך אינשי לאגמא א״ל אבלט לשמואל האי גברא אזיל ולא אתי טריק ליה חיויא ומיית א״ל שמואל אי בר ישראל הוא אזיל ואתי אדיתבי אזיל ואתי. קם אבלט שדיה לטוניה אשכח ביה חיויא דפסיק ושדי בתרתי גובי א״ל שמואל מאי עבדת א״ל כל יומא הוה מרמינן ריפתא בהדי הדדי ואכלינן האידנא הוה איכא חד מינן דלא הוה ליה ריפתא הוה קא מיכסף אמינא להו אנא קאימנא וארמינא כי מטאי לגביה שואי נפשאי כמאן דשקילי מיניה כי היכי דלא ליכסיף א״ל מצוה עבדת נפק שמואל ודרש {משלי י׳:ב׳} וצדקה תציל ממות ולא ממיתה משונה אלא ממיתה עצמה. ומדר״ע נמי אין מזל לישראל דר״ע הויא ליה ברתא אמרי ליה כלדאי ההוא יומא דעיילה לבי גננא טריק לה חיויא ומיתא הוה דאיגא אמילתא טובא ההוא יומא שקלתה למכבנתא דצתא בגודא איתרמי איתיב בעיניה דחיויא לצפרא כי קא שקלה לה הוה קא סריך ואתי חיויא בתרה. אמר לה אבוה מאי עבדת אמרה ליה בפניא אתא עניא קרא אבבא והוו טרידי כולי עלמא בסעודתא וליכא דשמעיה קאימנא שקלתי לריסתנאי דיהבית לי יהבתיה ניהליה אמר לה מצוה עבדת נפק ר״ע ודרש וצדקה תציל ממות ולא ממיתה משונה אלא ממיתה עצמה. ומדר״נ בר יצחק נמי אין מזל לישראל דאימיה דר״נ בר יצחק אמרי לה כלדאי בריך גנבא הוה לא שבקתיה גלויי רישיה אמרה ליה כסי רישיך כי היכי דתיהוו עלך אימתא דשמיא ובעי רחמי לא הוה ידע אמאי קאמרה ליה יומא חד יתיב קא גריס תותי דיקלא נפל גלימא מעילויה רישיה דלי עיניה חזא לדיקלא אלמיה יצריה סליק פסקיה לקיבורא בשיניה.<dots>:</dots> מתני׳: מחתכין את הדלועין לפני הבהמה ואת הנבלה לפני הכלבים רבי יהודה אומר אם לא היתה נבלה מערב שבת אסורה לפי שאינה מן המוכן.<dots>:</dots> גמ׳: איתמר (ער״ל שח״ז סימן) אמר עולא הלכה כרבי יהודה (ושמואל אמר הלכה כר״ש). ואף רב סבר הלכה כרבי יהודה מדכרכי דזוזי דרב אסר ושמואל שרי ואף לוי סבר הלכה כרבי יהודה כי הא דלוי כי הוו מייתי טריפתא לקמיה ביומא טבא לא הוה חזי לה אלא כי יתיב אקילקליתא דאמר דילמא לא מתכשרא ואפילו לכלבים לא חזיא. ושמואל אמר הלכה כרבי שמעון ואף זעירי סבר הלכה כר״ש דתנן בהמה שמתה לא יזיזנה ממקומה ותרגמא זעירי בבהמת קדשים אבל בחולין שפיר דמי ואף רבי יוחנן אמר הלכה כר״ש ומי א״ר יוחנן הכי והא א״ר יוחנן הלכה כסתם משנה ותנן |
Bavli Eiruvin 19aבבלי ערובין י״ט.
for planting vines” (Micah 1:6), which benefits all the surrounding inhabitants. And Rabbi Yirmeya ben Elazar also said: Come and see that the attribute of flesh and blood is unlike the attribute of the Holy One, Blessed be He. For the attribute of flesh and blood is to place an iron or wooden hook in the mouth of a person who was sentenced to death by the government, so that he should not be able to curse the king when he is taken away for execution. But the attribute of the Holy One, Blessed be He is that one is willingly silent when he is sentenced to death by the Omnipresent, as it is stated: “For You silence is praise, O God in Zion, and to You shall the vow be performed” (Psalms 65:2). And what is more, he praises God for his sufferings, as it is stated: “Praise.” And what is more, it appears to him as though he were offering a sacrifice in atonement for his sin, as it is stated: “And to You shall the vow be performed.” And this is what Rabbi Yehoshua ben Levi said: What is the meaning of that which is written: “Those who pass through the valley of weeping turn it into a water spring; moreover, the early rain covers it with blessings” (Psalms 84:7)? “Those who pass through [overei],” these are people who transgress [overin] the will of the Holy One, Blessed be He. “Valley [emek]” indicates that their punishment is that Gehenna is deepened [ma’amikin] for them. “Of weeping [bakha]” and “turn it into a water spring [ma’ayan yeshituhu],” indicates that they weep [bokhin] and make tears flow like a spring [ma’ayan] of the foundations [shitin], meaning like a spring that descends to the foundations of the earth. “Moreover, the early rain covers it with blessings,” indicates that they accept the justice of God’s judgment, and say before Him: Master of the Universe, You have judged properly, You have acquitted properly, You have condemned properly, and it is befitting that You have prepared Gehenna for the wicked and the Garden of Eden for the righteous. The Gemara raises a difficulty: Is that so? Didn’t Rabbi Shimon ben Lakish say: The wicked do not repent, even at the entrance to Gehenna, as it is stated: “And they shall go forth, and look upon the carcasses of the men who rebel against Me; for their worm shall not die, neither shall their fire be quenched; and they shall be an abhorrence to all flesh” (Isaiah 66:24)? The verse does not say: Who rebelled, but rather: “Who rebel,” in the present tense, meaning they continue rebelling forever. The Gemara answers: This is not difficult; here, i.e., where it is said that they accept God’s judgment, it is referring to the sinners of the Jewish people; there, i.e., where it is said that they do not recant, it is referring to the rebels among the nations of the world. So too, it is reasonable to say this, for if you do not say so, there would be a contradiction between one statement of Reish Lakish and another statement of Reish Lakish. As Reish Lakish said: With regard to the sinners of the Jewish people, the fire of Gehenna has no power over them, as may be learned by a fortiori reasoning from the golden altar. If the golden altar in the Temple, which was only covered by gold the thickness of a golden dinar, stood for many years and the fire did not burn it, for its gold did not melt, so too the sinners of the Jewish people, who are filled with good deeds like a pomegranate, as it is stated: “Your temples [rakatekh] are like a split pomegranate behind your veil” (Song of Songs 6:7), will not be affected by the fire of Gehenna. And Rabbi Shimon ben Lakish said about this: Do not read: Your temples [rakatekh], but rather: Your empty ones [reikateikh], meaning that even the sinners among you are full of mitzvot like a pomegranate; how much more so should the fire of Gehenna have no power over them. However, that which is written: “Those who pass through the valley of weeping” (Psalms 84:7), which implies that the sinners nonetheless descend to Gehenna, should be explained as follows: There it speaks of those who are liable at that time for punishment in Gehenna, but our father Abraham comes and raises them up and receives them. He does not leave the circumcised behind and allow them to enter Gehenna, except for a Jew who had relations with a gentile woman, in punishment for which his foreskin is drawn, and our father Abraham does not recognize him as one of his descendants. Rav Kahana strongly objected to this: Now that you have said that the words those who rebel are referring to those who go on rebelling, if so, in those verses in which it is written of Him: “He Who brings out” (see Exodus 6:7) and “He Who raises up” Israel from Egypt (see Leviticus 11:45), do these expressions mean: He Who is currently raising them up and bringing them out? Rather, you must understand these terms to mean: He Who already raised them up and brought them out; here too then, the phrase those who rebel means those who already rebelled. And Rabbi Yirmeya ben Elazar also said: There are three entrances to Gehenna, one in the wilderness, one in the sea, and one in Jerusalem. There is one entrance in the wilderness, as it is written with regard to Korah and his company: “And they, and all that appertained to them, went down alive into the pit [She’ol], and the earth closed upon them, and they perished from among the congregation” (Numbers 16:33). In the sea there is a second entrance to Gehenna, as it is written about Jonah in the fish’s belly: “Out of the belly of the netherworld [She’ol] I cried, and You did hear my voice” (Jonah 2:3). And there is a third entrance to Gehenna in Jerusalem, as it is written: “Says the Lord, Whose fire is in Zion, and Whose furnace is in Jerusalem” (Isaiah 31:9). And it was taught in the school of Rabbi Yishmael: “Whose fire is in Zion,” this is Gehenna; and “Whose furnace is in Jerusalem,” this is an entrance to Gehenna. The Gemara asks: Are there no more entrances? Didn’t Rabbi Maryon say in the name of Rabbi Yehoshua ben Levi, and some say it was Rabba bar Maryon who taught in the name of the school of Rabbi Yoḥanan ben Zakkai: There are two date trees in the valley of ben Hinnom, and smoke rises from between them, and with regard to this statement about date trees that differ from other palms we learned: The palms of Har HaBarzel are fit for the mitzva of palm branches [lulav], and this is the entrance to Gehenna. The Gemara answers: This is not difficult, for perhaps this is the entrance in Jerusalem. Rabbi Yehoshua ben Levi said: Gehenna has seven names, and they are as follows: She’ol, Avadon, Be’er Shaḥat, Bor Shaon, Tit HaYaven, Tzalmavet, and Eretz HaTaḥtit. She’ol, as it is written: “Out of the belly of the netherworld [she’ol] I cried and You did hear my voice” (Jonah 2:3). Avadon, as it is written: “Shall Your steadfast love be reported in the grave or Your faithfulness in destruction [avadon]?” (Psalms 88:12). Be’er Shaḥat, as it is written: “For You will not abandon my soul to the netherworld; nor will You suffer Your pious one to see the pit [shaḥat]” (Psalms 16:10). And Bor Shaon and Tit HaYaven, as it is written: “He brought me up also out of the gruesome pit [bor shaon], out of the miry clay [tit hayaven]” (Psalms 40:3). And Tzalmavet, as it is written: “Such as sat in darkness and in the shadow of death [tzalmavet], bound in affliction and iron” (Psalms 107:10). And with regard to Eretz Taḥtit, i.e., the underworld, it is known by tradition that this is its name. The Gemara poses a question: Are there no more names? Isn’t there the name Gehenna? The Gemara answers that this is not a name rather a description: A valley that is as deep as the valley [ gei] of ben Hinnom. An alternative explanation is: Into which all descend for vain [hinnam] and wasteful acts, understanding the word hinnam as if it were written ḥinnam, meaning for naught. The Gemara asks: Isn’t there also the name Tofte, as it is written: “For its hearth [tofte] is ordained of old” (Isaiah 30:33). The Gemara answers: That name too is a description, meaning that anyone who allows himself to be seduced [mitpateh] by his evil inclination will fall there. Having discussed the entrances to Gehenna, the Gemara also mentions the entrance to the Garden of Eden. Reish Lakish said: If it is in Eretz Yisrael, its entrance is Beit She’an, and if it is in Arabia, its entrance is Beit Garem, and if it is between the rivers of Babylonia, its entrance is Dumsekanin, for all these places feature a great abundance of vegetation and fertile land. The Gemara relates that Abaye would praise the fruits of the right bank of the Euphrates River, and Rava would praise the fruits of Harpanya. The Gemara goes back to the mishna in which we learned: And between them, i.e., between the upright boards and the double posts, there may be a gap the size of two teams of four oxen each, as measured when tied together and not when they are untied. The Gemara asks: This is obvious; since the tanna taught that they are tied, we know that they are not untied. The Gemara answers: This is specified, lest you say that tied means similar to tied, i.e., close to each other, but not necessarily that they are actually tied. Therefore, the mishna teaches us that it is not enough that they be close; rather, they must be actually tied and not untied. The mishna continued: There must be sufficient space left so that one can enter and another can leave. A Tosefta was taught that explains the mishna: Enough space so that one team can enter and another team can leave. Our Sages taught in a baraita: How much is the length of the head and most of the body of a cow? Two cubits. And how much is the thickness of a cow? A cubit and two-thirds of a cubit, | א״ר יהושע בן לוי ז׳ שמות יש לגיהנם ואלו הן שאול ואבדון ובאר שחת ובור שאון וטיט היון וצלמות וארץ התחתית. שאול דכתיב {יונה ב׳:ג׳} מבטן שאול שועתי שמעת קולי אבדון דכתיב {תהלים פ״ח:י״ב} היסופר בקבר חסדך אמונתך באבדון באר שחת דכתיב {תהלים ט״ז:י׳} כי לא תעזוב נפשי לשאול לא תתן חסידך לראות שחת ובור שאון וטיט היון דכתיב {תהלים מ׳:ג׳} ויעלני מבור שאון מטיט היון וצלמות דכתיב {תהלים ק״ז:י׳} יושבי חשך וצלמות וארץ התחתית גמרא הוא. ותו ליכא והאיכא גיהנם גיא שעמוקה (בגיהנם) שהכל יורד לה על עסקי (הנם). והאיכא תפתה דכתיב {ישעיהו ל׳:ל״ג} כי ערוך מאתמול תפתה ההוא שכל המתפתה ביצרו יפול שם. גן עדן אמר ריש לקיש אם בארץ ישראל הוא בית שאן פתחו ואם בערביא בית גרם פתחו ואם בין הנהרות הוא דומסקנין פתחו בבבל אביי משתבח בפירי דמעבר ימינא רבא משתבח בפירי דהרפניא.: |
Bavli Rosh HaShanah 17bבבלי ראש השנה י״ז:
Rabbi Yosei the priest joined the conversation with her and said: I will tell you a parable. To what is this matter comparable? To a person who lent his friend one hundred dinars and fixed a time for repayment of the loan before the king, and the borrower took an oath by the life of the king that he would repay the money. The time arrived, and he did not repay the loan. The delinquent borrower came to appease the king for not fulfilling the oath that he had sworn by the life of the king, and the king said to him: For my insult I forgive you, but you must still go and appease your friend. Here also the same is true: Here, the verse that states: “The Lord shall show favor to you,” is referring to sins committed between man and God, which God will forgive; there, the verse that states: “God favors no one,” is referring to sins committed between a person and another, which God will not forgive until the offender appeases the one he hurt. | נטפל לה רבי יוסי הכהן אמר לה אמשול לך משל למה הדבר דומה לאדם שנושה בחבירו מנה וקבע לו זמן בפני המלך ונשבע לו בחיי המלך הגיע זמן ולא פרעו בא לפייס את המלך ואמר לו עלבוני מחול לך לך ופייס את חבירך הכא נמי כאן בעבירות שבין אדם למקום כאן בעבירות שבין אדם לחבירו. |
Bavli Yoma 87aבבלי יומא פ״ז.
Of his own will, he goes to die; and he does not fulfill the will of his household, and he goes empty-handed to his household; and if only his entrance would be like his exit. And when he saw a line of people [ambuha] following after him out of respect for him, he said: “Though his excellency ascends to the heavens, and his head reaches to the clouds, yet he shall perish forever like his own dung; they who have seen him will say: Where is he?” (Job 20:6–7). This teaches that when one achieves power, it can lead to his downfall. When they would carry Rav Zutra on their shoulders during the Shabbat of the Festival when he taught, he would recite the following to avoid becoming arrogant: “For power is not forever, and does the crown endure for all generations?” (Proverbs 27:24). § It was further taught: “It is not good to respect the person of the wicked” (Proverbs 18:5), meaning, it is not good for wicked people when they are respected in this world and are not punished their sins. For example, it was not good for Ahab to be respected in this world, as it is stated: “Because he humbled himself before Me, I will not bring the evil in his days” (I Kings 21:29), and Ahab thereby lost his share in the World-to-Come. The opposite is also true. The complete verse states: “It is not good to respect the person of the wicked, to turn aside the righteous in judgment” (Proverbs 18:5), meaning: It is good for the righteous when they are not respected in this world and are punished in this world for their sins. For example, it was good for Moses that he was not respected in this world, as it is stated: “Because you did not believe in Me, to sanctify Me” (Numbers 20:12). The Gemara analyzes this: Had you believed in Me, your time still would not have come to depart the world. They said: Fortunate are the righteous because not only do they accumulate merit for themselves, but they accumulate merit for their children and their children’s children until the end of all generations; as there were several sons of Aaron who essentially deserved to be burned like Nadav and Avihu, as it is stated: “The sons of Aaron who were left” (Leviticus 10:16), implying that others were left as well although they deserved to be burned with their brothers. But the merit of their father protected them, and they and their descendants were priests for all time. On the other hand: Woe to the wicked, as not only do they render themselves liable, but they also render their children and children’s children liable until the end of all generations. For example, Canaan had many children who deserved to be ordained as rabbis and instructors of the public due to their great stature in Torah study, like Tavi, the servant of Rabban Gamliel, who was famous for his wisdom; but their father’s liability caused them to remain as slaves. Furthermore: Whoever accumulates merit for the public will not have sin come to his hand, and God protects him from failing; but whoever causes the public to sin has almost no ability to repent. The Gemara explains: What is the reason that whoever accumulates merit for the public will not have sin come to his hand? It is so that he will not be in Gehenna while his students are in the Garden of Eden, as it is stated: “For You will not abandon my soul to the nether-world; neither will You suffer Your godly one to see the pit” (Psalms 16:10). On the other hand, whoever causes the public to sin has almost no ability to repent, so that he will not be in the Garden of Eden while his students are in Gehenna, as it is stated: “A man who is laden with the blood of any person shall hasten his steps to the pit; none will support him” (Proverbs 28:17). Since he oppressed others and caused them to sin, he shall have no escape. § The Gemara returns to interpreting the mishna. It states there that one who says: I will sin and I will repent, I will sin and I will repent, is not given the opportunity to repent.The Gemara asks: Why do I need the mishna to say twice: I will sin and I will repent, I will sin and repent? The Gemara explains that this is in accordance with that which Rav Huna said that Rav said, as Rav Huna said that Rav said: Once a person commits a transgression and repeats it, it becomes permitted to him. The Gemara is surprised at this: Can it enter your mind that it becomes permitted to him? Rather, say that it becomes to him as though it were permitted. Consequently, the sinner who repeats his sin has difficulty abandoning his sin, and the repetition of his sin is reflected in the repetition of the phrase. It is stated in the mishna that if one says: I will sin and Yom Kippur will atone for my sins, Yom Kippur does not atone for his sins. The Gemara comments: Let us say that the mishna is not in accordance with the opinion of Rabbi Yehuda HaNasi, as it was taught in a baraita that Rabbi Yehuda HaNasi says: Yom Kippur atones for all transgressions of the Torah, whether one repented or did not repent. The Gemara answers: Even if you say that the mishna is in accordance with the opinion of Rabbi Yehuda HaNasi, it is different when it is on the basis of being permitted to sin. Even Rabbi Yehuda HaNasi agrees that Yom Kippur does not atone for the transgressions one commits only because he knows that Yom Kippur will atone for them. | עבירות שבין אדם למקום וכו׳.: רמי ליה רב יוסף בר חבו לרבי אבהו עבירות שבין אדם לחבירו אין יוה״כ מכפר והא כתיב {שמואל א ב׳:כ״ה} אם יחטא איש לאיש ופללו אלהים מאן אלהים דיינא. |
Bavli Megillah 16bבבלי מגילה ט״ז:
The verse states: “For Mordecai the Jew was second to the king Ahasuerus, and great among the Jews, and accepted by the majority of his brethren” (Esther 10:3). The Gemara comments: The verse indicates that Mordecai was accepted only “By the majority of his brethren,” but not by all his brethren. This teaches that some members of the Sanhedrin parted from him, because he occupied himself with community needs, and was therefore compelled to neglect his Torah study. They felt that this was a mistake and that he should have remained active on the Sanhedrin. | כי מרדכי היהודי משנה למלך אחשורוש וגדול ליהודים ורצוי לרוב אחיו לרוב אחיו ולא לכל אחיו מלמד שפירשו ממנו מקצת סנהדרין. |
Bavli Sotah 12bבבלי סוטה י״ב:
The verse concludes: “And she sent amatah to take it” (Exodus 2:5). Rabbi Yehuda and Rabbi Neḥemya disagree as to the definition of the word “amatah.” One says that it means her arm, and one says that it means her maidservant. The Gemara explains: The one who says that it means her arm explained it in this manner, as it is written “amatah,” which denotes her forearm. And the one who says that it means her maidservant explained it in this manner because it does not explicitly write the more common term: Her hand [yadah]. Therefore, he understands that this is the alternative term for a maidservant, ama. The Gemara asks: And according to the one who says that it means her maidservant, didn’t you say earlier: Gabriel came and beat them to the ground and the maidservants died, so how could Pharaoh’s daughter send her? The Gemara answers: It must be that Gabriel left her one maidservant, as it is not proper that a princess should stand alone. The Gemara asks: And according to the one who says that it means her hand, let the Torah write explicitly: Her hand [yadah]. Why use the more unusual term amatah? The Gemara answers: This verse teaches us that her arm extended [ishtarbav] many cubits. As the Master said in another context: And similarly you find with regard to the hand of Pharaoh’s daughter that it extended, and similarly you find with regard to the teeth of evildoers, as it is written: “You have broken [shibbarta] the teeth of the wicked” (Psalms 3:8), and Reish Lakish said: Do not read the word as shibbarta, rather read it as sheribbavta, you have extended. | ותשלח את אמתה ותקחה ר׳ יהודה ור׳ נחמיה חד אמר ידה וחד אמר שפחתה מ״ד ידה דכתיב אמתה ומ״ד שפחתה מדלא כתיב ידה. ולמ״ד שפחתה הא אמרת בא גבריאל וחבטן בקרקע דשייר לה חדא דלאו אורחא דבת מלכא למיקם לחודה. ולמאן דאמר ידה ליכתוב ידה הא קמ״ל דאישתרבב אישתרבובי דאמר מר וכן אתה מוצא באמתה של בת פרעה וכן אתה מוצא בשיני רשעים דכתיב {תהלים ג׳:ח׳} שני רשעים שברת ואמר ריש לקיש אל תיקרי שברת אלא שריבבתה. |
Bavli Kiddushin 31bבבלי קידושין ל״א:
Rav Asi had an elderly mother. She said to him: I want jewelry, and he made jewelry for her. She said to him: I want a man whom I can marry, and he said to her: I will seek one for you. She said to him: I want a husband who is as handsome as you. At this point, he realized that she was senile, and that he would be unable to fulfill all her requests. Therefore, he left her and went to Eretz Yisrael. Rav Asi heard that she was following him to Eretz Yisrael. He came before Rabbi Yoḥanan and said to him: What is the halakha with regard to leaving Eretz Yisrael to go outside of Eretz Yisrael? Rabbi Yoḥanan said to him: It is prohibited. Rav Asi further asked: If one is going to greet his mother, what is the halakha? Rabbi Yoḥanan said to him: I do not know. Rav Asi waited a little while, and then came back to him. Rabbi Yoḥanan said to him: Asi, you are evidently determined to leave. May the Omnipresent return you in peace, and he said no more. Rav Asi came before Rabbi Elazar, because he did not know how to interpret Rabbi Yoḥanan’s statement. He said to Rabbi Elazar: God forbid, perhaps he is angry with me that I wished to leave? Rabbi Elazar said to him: What exactly did he say to you? Rav Asi said to him: May the Omnipresent return you in peace. Rabbi Elazar said to him: If it is so that he was angry, he would not have blessed you. Rabbi Yoḥanan certainly gave you permission to leave. In the meantime, while he was traveling to meet her, Rav Asi heard that her coffin was coming, i.e., his mother had died and her coffin was being brought to Eretz Yisrael. He said: Had I known I would not have left, as after his mother’s death he was not obligated to leave Eretz Yisrael to honor her. | רַב אַסֵי הֲוָה לֵיהּ הַהִיא אִמָּא זְקֵינָה. אֲמַרָה <abb>לי׳</abb><openabb>לֵיהּ</openabb> ״בָּעֵינָא תַּכְשִׁיטִין!״ עֲבַד לַהּ; ״בָּעֵינָא גַּבְרָא״, נִייעַיֵּן לִךְ; ״בָּעֵינָא גַּבְרָא דְּשַׁפִּיר כְּוָתָךְ!״ שַׁבְקַהּ וַאֲזַל לְאַרְעָא דְּיִשְׂרָאֵל. שְׁמַע דְּקָא אָזְלָה אַבָּתְרֵיהּ, אֲתָא לְקַמֵּיהּ דְּרִבִּי יוֹחָנָן, אֲמַר <abb>לי׳</abb><openabb>לֵיהּ</openabb>: מַהוּ לָצֵאת מֵאָרֶץ לְחוּצָה לָאָרֶץ? <abb>א״ל</abb><openabb>אֲמַר לֵיהּ</openabb>: אָסוּר. לִקְרַאת אִמָּא, מַהוּ? <abb>א״ל</abb><openabb>אֲמַר לֵיהּ</openabb>: אֵינִי יוֹדֵעַ. [אַתְרַח] פּוּרְתָא, הֲדַר אֲתָא. אֲמַר לֵיהּ: אַסֵי, נִתְרַצִּיתָ לָצֵאת, הַמָּקוֹם יַחֲזִירָךְ לְשָׁלוֹם! אֲתָא לְקַמֵּיהּ דְּרִבִּי אֶלְעָזָר, <abb>א״ל</abb><openabb>אֲמַר לֵיהּ</openabb>: חַס וְשָׁלוֹם דִּלְמָא מִירְתַּח רְתַח? <abb>א״ל</abb><openabb>אֲמַר לֵיהּ</openabb>: מַאי אֲמַר לָךְ? אֲמַר לֵיהּ: ״הַמָּקוֹם יַחֲזִירָךְ לְשָׁלוֹם!״ אֲמַר לֵיהּ: וְאִם אִיתָא דִּרְתַח, לָא הֲוָה מְבָרֵךְ לָךְ. אַדְּהָכִי וְהָכִי, שְׁמַע לַאֲרוֹנָא דְּקָאָתֵי, אֲמַר, אִי יְדַעִי לָא נְפַקִי. <abb>ת״ר</abb> |
Bereshit Rabbah 68:9בראשית רבה ס״ח:ט׳
וַיִּפְגַע בַּמָּקוֹם (בראשית כ״ח:י״א), רַב הוּנָא בְּשֵׁם רַבִּי אַמֵּי אָמַר מִפְּנֵי מָה מְכַנִּין שְׁמוֹ שֶׁל הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא וְקוֹרְאִין אוֹתוֹ מָקוֹם, שֶׁהוּא מְקוֹמוֹ שֶׁל עוֹלָם וְאֵין עוֹלָמוֹ מְקוֹמוֹ, מִן מַה דִּכְתִיב (שמות ל״ג:כ״א): הִנֵּה מָקוֹם אִתִּי, הֱוֵי הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא מְקוֹמוֹ שֶׁל עוֹלָם וְאֵין עוֹלָמוֹ מְקוֹמוֹ. |
Esther Rabbah 2:5אסתר רבה ב׳:ה׳
וּבִמְלֹאת הַיָּמִים הָאֵלֶּה (אסתר א׳:ה׳), וּבִמְלוֹאת כְּתִיב, עָשָׂה הַמֶּלֶךְ לְכָל הָעָם הַנִּמְצְאִים וגו׳ מִשְׁתֶּה שִׁבְעַת יָמִים, רַב וּשְׁמוּאֵל, חַד אָמַר שִׁבְעָה חוּץ מִמֵּאָה וּשְׁמוֹנִים. וּשְׁמוּאֵל אָמַר שִׁבְעָה עִם מֵאָה וּשְׁמוֹנִים. אָמַר רַבִּי סִימוֹן הֲדָא שׁוּשַׁן הַבִּירָה כְּבֵית קוֹמְטִיטוֹן הָיָה, מַאֲכָל וּמִשְׁתֶּה מָצוּי בָהּ. אָמַר רַבִּי חֲנִינָא בַּר פַּפָּא גְּדוֹלֵי הַדּוֹר הָיוּ שָׁם וּבָרְחוּ. אָמַר רַב חֲנִינָא בַּר עָטַל, יְהוּדִים הָיוּ שָׁם בְּאוֹתָהּ סְעוּדָה, אֲמַר לוֹן אוֹתוֹ רָשָׁע, יָכוֹל אֱלָהֵיכוֹן עָתִיד דְּעָבֵיד לְכוֹן יוֹתֵר מִכֵּן, אָמְרוּ לוֹ (ישעיהו ס״ד:ג׳): עַיִן לֹא רָאָתָה אֱלֹהִים זוּלָתְךָ יַעֲשֶׂה לִמְחַכֵּה, אִם כִּסְעוּדָה זוֹ הוּא עוֹשֶׂה לָנוּ אָנוּ אוֹמְרִין לוֹ כְּבָר אֲכַלְנוּהָּ עַל שֻׁלְחָנוֹ שֶׁל אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ. |
Targum Yonatan Yeshayahu 14:22תרגום יונתן ישעיהו י״ד:כ״ב
וְאִתְגְלֵי לְאִתְפְּרָעָא מִנְהוֹן אֲמַר יְיָ צְבָאוֹת וֶאֱשֵׁיצֵי לְבָבֶל שׁוּם וּשְׁאָר בַּר וּבַר בַּר אֲמַר יְיָ. |
Pirkei DeRabbi Eliezer 35פרקי דרבי אליעזר ל״ה
טוב אחרית דבר מראשיתו הברכות הראשונות שברך יצחק ליעקב על טללי שמים ועל דגן הארץ שנ׳ ויתן לך האלהים מטל השמים הברכות האחרונות ברכות יסוד עולם ואין בהם סוף ויצאו מים חיים מירושלם היא הבאר שעתידה לעלות בירושלם ולהשקות את כל סביבותיה ועל שמצאו אותם פעמים רבות קראו אותה שבעה שנ׳ ויקרא אותה שבעה על שם הבאר נקראת העיר באר שבע בן שבעים ושבע שנה היה יעקב בצאתו מבית אביו והיתה הבאר מהלכת לפניו מבאר שבע עד הר המוריה מהלך שני ימים והגיע לחצי היום ופגע הב״ה בו שנ׳ ויפגעו בו מלאכי אלהים וכתיב ויפגע במקום ולא נקרא שמו של הב״ה מקום שבכל מקום שהצדיקים ש״ם הולכים שם הוא נמצא עמהם שנ׳ בכ״מ ועוד שהוא מעמיד כל העולם בכחו והוא מקומו של עולם וישא יעקב רגליו ואומר ויצא יעקב והאל הקדוש נקדש בצדקה ענו העליונים ואמרו ברוך אתה ה׳ האל הקדוש. |
Medieval Texts
R. Yehuda ibn Balaam Bemidbar 15:15ר׳ יהודה אבן בלעם במדבר ט״ו:ט״ו
הקהל חקה אחת – הה״א הזאת לקריאה והיא נדירת המציאות במובן זה, כמו ״הדור אתם ראו דבר ה׳ ״ (ירמיהו ב׳:ל״א); ״האמור בית יעקב״ (מיכה ב׳:ז׳); ״האשה המנאפת״ (יחזקאל ט״ז:ל״ב); ״היושבת בגנים״ (שיר השירים ח׳:י״ג). ומי שלא יאבה להיות זה לקריאה, אינו יודה מובן דברי הראשונים בסדור קריאת התורה: ״הכל יתגדל״. ואמרו אנשים כי הם רוצים לומר ״על כל יתגדל״ וכדומה בפנים שאינם נכונים; ורק הה״א לקריאה, והמובן שהוא קורא לקהל ואומר להם כי שם ה׳ יתגדל; הלא תראה לאמרם: ״הכל תנו עוז לאלהים״ וזה ברור למי שרואה. ולה״א מובנים רבים, אזכיר לך כמה מהם בדרך הקיצור: והה״א תהיה רבה לשאלה, ויבואו אחריה מהאותיות הרפות והדגושות, כפי שהוא ידוע. וממנה שהוא מיוחס לה׳ ללא שאלה, כי לא יתכן בו יתברך כמו אמרו ״המן העץ״ (בראשית ג׳:י״א). ובאה בזולתה, וגם היא ללא שאלה, כמו דברי משה ע״ה: ״המן הסלע הזה״ (במדבר כ׳:י׳). והיא נופלת, ויוכיח מקומה עליה, ככתוב ״הובישו כי תועבה עשו״ (ירמיהו ו׳:ט״ו). ותהיה לידיעה והיא רבה במובן זה; ותהיה במובן ׳אשר׳ כמו ״העיר ההוללה״ (יחזקאל כ״ו:י״ז); ״ההקדיש שמואל הרואה״ (דברי הימים א כ״ו:כ״ח); ותהיה להערה כמו ״הקבר איש האלהים״ (מלכים ב כ״ג:י״ז), ״האם אין עזרתי בי״ (איוב ו׳:י״ג), ועוד ממה שהוא כתוב בספרי הדקדוק. ואני יודע כי ה״א ״המסוכן תרומה״ (ישעיהו מ׳:כ׳) והא ״הפסל״ (ישעיהו מ׳:י״ט) לפי דעת אבן ג׳קטילה לשאלה. אמר כי זה מיוחס לכתוב ״ואל מי תדמיון (ישעיהו מ׳:י״ח). ואלה דברי הבל, כי לא יתאים בו מלבד החיווי, ותהיינה הה״אים לידיעה, כי כאשר שלל את הדמיון, חזר לתיאור הפסילים ווהאלילים זולת ה׳ ותאר אותם, ואמר כי אין בהם מה שידמה לו, כי הנעבד זולתו מוכרח להיות מאחד הצלמים המותכים ככתוב ״ורתוקות כסף צורף״ (ישעיהו מ׳:י״ט). וחזר אל שלילת הדמיון ותאר אח״כ את הגרמים העיונים ואמר ״שאו מרום עיניכם וראו (ישעיהו מ׳:כ״ו) כאלו {אמר} אם היו אלה ברואים ערוכים ע״י כל יכל יודע אז לו מגיעה העבודה, וככתוב במקום אחר ״כי מי בשחק יערך לה׳ ״ (תהלים פ״ט:ז׳). והוסיף כאן את המלאכים שלא ילך ההולך להגדלתם ויעבוד אותם. זהו פירוש הפרשה, לא מה שהלך אליו מהפגור הנתעב. |
Rashi Bereshit 45:24רש״י בראשית מ״ה:כ״ד
אל תרגזו בדרך BE NOT AGITATED BY THE WAY – Do not busy yourselves with Halachic discussions lest the road become unsteady for you (i.e. lest you lose your way). Another explanation is: Do not take very long steps and enter the town where you will slay over night while the sun is still shining (Taanit 10b). According to the plain sense of the verse, however, it must be explained thus: Because they felt ashamed he feared that they might quarrel on the way about his having been sold, arguing one with another. One would say: "It was through you he was sold". Another: "It was you who made slanderous statements about him and caused us to hate him". | אל תרגזו – אל תתעסקו בדבר הלכה, שלא תרגז עליכם הדרך. דבר אחר: אל תפסיעו פסיעה גסה והכניסו חמה לעיר. ולפי פשוטו של מקרא יש לומר: לפי שהיו נכלמים, היה נדאג שמא יריבו בדרך על דרך מכירתו, להתווכח זה עם זה ולומר: על ידך נמכר, אתַה ספרת לשון הרע עליו וגרמת לנו לשנאותו. |
Rashi Shemot 2:5רש״י שמות ב׳:ה׳
לרחץ על היאר – Invert the order of the words in this verse and then explain it: "The daughter of Pharaoh went down על היאר, by the river, לרחץ to bathe in it". על יד היאר means BESIDE THE RIVER. Similar is (II Samuel 14:30) "See, the field of Joab is beside mine (על ידי)". It really denotes even in this sense the actual hand, for a person's hand is beside him (i.e. beside his body). Our Rabbis explained that the word הלכת "they were going" denotes dying, similar to (Genesis 25:32) "Behold I am going (הולך) to die" — they were going to their death because they attempted to prevent her from saving the child. Scripture, too, supports them in this explanation, for if this is not the meaning, why do we need that it should write "and her damsels were going"? (Scripture reports nothing as having happened because they were walking there. Why then stress this detail if it merely signifies that they were walking along the bank?). את אמתה means her handmaid. Our Rabbis, however, explained it in the sense of hand (cf. Sotah 12b) — but according to the grammar of the Holy Language it should then have been written אַמָּתָה, dageshed in the מ. — And the reason why they explained את אמתה to mean את ידה "she stretched forth her hand" is because they hold that Scripture intentionally uses this term to indicate that her hand increased in length several cubits (אמה, a cubit) in order that she might more easily reach the cradle. | לרחץ על היאר – סרס המקרא ודרשהו, ותרד בת פרעה על היאר לרחץ בו. על יד היאר – אצל היאר, כמו: ראו חלקת יואב על ידי (שמואל ב י״ד:ל׳). והוא לשון יד ממש, שיד האדם סמוכה לו. ורבותינו אמרו: הולכות – לשון מיתה, לפי שמיחו בה. והכתוב מסייען, כי למה לנו לכתוב ונערותיה הולכות. את אמתה – את שפחתה. ורבותינו דרשוהו לשון יד. אבל לפי דיקדוק לשון הקודש, היה לו לינקד אמּתַֿה מ״ם דגישה. והם דרשו את אמתה – את ידה, ונשתרבבה אמתה אמות הרבה. |
Rashi Yirmeyahu 32:12רש״י ירמיהו ל״ב:י״ב
לעיני חנמאל דודי – ועד עכשיו קראו בן דודי שמא שנים היו ואם אין זאת לא ידעתי מהו ויש נוטים לומר דודו ובן דודו היה חנמאל לירמיה כגון ראובן נשא את בת שמעון אחיו וילדה לו נמואל וכבר הוליד שמעון ימין הרי ימין דודו לנמואל שבן אחי אמו הוא וגם בן דודו שהוא בן שמעון אחי אביו של נמואל ואינה היא המדה שלא מצינו בכל המקרא אח האם קרוי דוד. |
Rashi Esther 10:3רש״י אסתר י׳:ג׳
By most of his brethren – By not by all his brethren, this teaches us that part of the Sanhedrin separated from him because he became close to the monarchy and neglected his studies. Of all his descendants – This refers back to "of his people," i.e., to all the seed of his people. | לרוב אחיו – ולא לכל אחיו, מלמד שפירשו ממנו מקצת סנהדרין, לפי שנעשה קרוב למלכות והיה בטל מתלמודו. לכל זרעו – מוסב על עמו לכל זרע עמו. |
Lekach Tov Shemot 1:1לקח טוב שמות א׳:א׳
איש וביתו באו – לפי שהיה יודע יעקב אבינו שארץ מצרים שטופין בזימה, לפיכך נתן לבניו נשים קודם שירדו למצרים. |
Lekach Tov Esther 4:14לקח טוב אסתר ד׳:י״ד
כי אם החרש תחרישי – לומר שלום עליך נפשי, ריוח והצלה יעמוד ליהודים ממקום אחר, למה לא נזכר השם במגלת אסתר, לפי שנכתבה במלכי מדי ופרס, ולא רצו להטיל בה השם הנכבד והנורא, וכתבו ממקום אחר: הגעת – תגיעי: |
R. Yosef Kara Devarim 24:13-14ר׳ יוסף קרא דברים כ״ד:י״ג-י״ד
(יג-יד) ושכב בשמלתו וברכך ולך תהיה צדקה – ואם תאמר וכי מפני ברכה קלה של [הדיוט תהיה לך צדקה.] אל תאמר כן, אל תהי ברכה זו קלה בעיניך כי ברכה זו תהיה מקויימת לך דכת׳ [ולך תהיה צדקה לפני י״י] אלהיך – שיסכים הקב״ה על ברכתו שתהא מקויימת לך. וכן והאמין בה׳ ויח[שבה לו צדקה] שפתר׳ ויחשבה לו אברהם שהק׳ב׳ה׳ שיבטיח לו הבטחתו לתת לזרעו את הארץ. [וכן ולך תהיה צדקה] לפני י״י אלהיך, שיסכים הקב״ה על ברכתו, כמו ואברכך לפני י״י לפני מותי, שיסכ[ים הקב״ה על ברכתי. וכן] וישבע יהושע לפני י״י לאמר וגו׳, ובמקומו פירשתיו. וכן בכל כ׳ד׳ ספרים שתמ[צא צדקה, אינה לשון] נתינת מעות, אלא לשון צדק ומשפט. (כ״י בולוניה 469.1) |
R. Yosef Kara Esther First Commentary 10:3ר׳ יוסף קרא אסתר פירוש א י׳:ג׳
כי מרדכי היהודי משנה למלך אחשורוש וגדול ליהודים ורצוי לרוב אחיו – למדך שמקצה אחיו שלא היה רצוי להם, שהיו מליזים אחריו לומר: ראו מה עשה לנו מרדכי, שנתגרה בהמן, ועל ידו נמכרנו להשמיד להרוג ולאבד (אסתר ג׳:י״ג), לולי י״י שהיה לנו, שלב מלכים בידו, והיטה לב המלך לצוות אשר ישלטו היהודים המה בשנאיהם (אסתר ט׳:א׳). דורש טוב לעמו – לפני המלך והשרים ודובר שלום לכל זרעו. |
Rashbam Bereshit 45:24רשב״ם בראשית מ״ה:כ״ד
Vayshallah HE SENT THEM OFF: The dageshized construction [piel] is used for sending off; the undageshized construction [qal] is used for messengers who are to return. 'Al tirgezu: means, "Do not be afraid of highwaymen along the way for I have peace around me in all directions." Similarly (Pa. 4.5), rigzu ve'al teheta'u, "fear God and sin no more"; (Deut. 28.65) "The LORD will give you there a lev ragaz – a fearful heart," just as the Targum there renders ragaz as "dehil – fearful"; (Hab. 3.7) "The pavilions shake (yirgezun)" – just as a frightened man shakes; (Is. 32.11) "Tremble (regazah), O confident ones!"; (Job 9.6) "Who shakes (ha-margiz) the earth out of its place." R-g-z in the Aramaic sections of Daniel and Ezra means "to be angry." However, r-g-z in biblical Hebrew should be rendered trembler in the vernacular. | וישלח את אחיו – כל לשון לווייה – משקל דגש; לשון שליחות של חזור – משקל רפי. אל תרגזו – אל תיראו כלום בדרך מפני ליסטים, כי שלום לי מכל צד. וכן: רגזו {ו}אל תחטאו (תהלים ד׳:ה׳) – היו יראים מן הקב״ה ולא תחטאו. וכן: ונתן י״י לך {שם} לב רגז (דברים כ״ח:ס״ה) – דחיל כתרגומו. וכן: ירגזון יריעות (חבקוק ג׳:ז׳) – לשון ניענוע כאדם המתיירא. וכן: רגזה בוטחות (ישעיהו ל״ב:י״א), המרגיז ארץ ממקומה (איוב ט׳:ו׳). אבל רגזה של תרגום של דניאל ושל עזרא – לשון כעס. טרנבלר לעז של רוגז של כ״ד ספרים. |
Rashbam Bereshit 45:24רשב״ם בראשית מ״ה:כ״ד
Vayshallah HE SENT THEM OFF: The dageshized construction [piel] is used for sending off; the undageshized construction [qal] is used for messengers who are to return. 'Al tirgezu: means, "Do not be afraid of highwaymen along the way for I have peace around me in all directions." Similarly (Pa. 4.5), rigzu ve'al teheta'u, "fear God and sin no more"; (Deut. 28.65) "The LORD will give you there a lev ragaz – a fearful heart," just as the Targum there renders ragaz as "dehil – fearful"; (Hab. 3.7) "The pavilions shake (yirgezun)" – just as a frightened man shakes; (Is. 32.11) "Tremble (regazah), O confident ones!"; (Job 9.6) "Who shakes (ha-margiz) the earth out of its place." R-g-z in the Aramaic sections of Daniel and Ezra means "to be angry." However, r-g-z in biblical Hebrew should be rendered trembler in the vernacular. | וישלח את אחיו – כל לשון לווייה – משקל דגש; לשון שליחות של חזור – משקל רפי. אל תרגזו – אל תיראו כלום בדרך מפני ליסטים, כי שלום לי מכל צד. וכן: רגזו {ו}אל תחטאו (תהלים ד׳:ה׳) – היו יראים מן הקב״ה ולא תחטאו. וכן: ונתן י״י לך {שם} לב רגז (דברים כ״ח:ס״ה) – דחיל כתרגומו. וכן: ירגזון יריעות (חבקוק ג׳:ז׳) – לשון ניענוע כאדם המתיירא. וכן: רגזה בוטחות (ישעיהו ל״ב:י״א), המרגיז ארץ ממקומה (איוב ט׳:ו׳). אבל רגזה של תרגום של דניאל ושל עזרא – לשון כעס. טרנבלר לעז של רוגז של כ״ד ספרים. |
Rashbam Shemot 22:1רשב״ם שמות כ״ב:א׳
אם במחתרת IF THE THIEF IS SEIZED WHILE TUNNELING: and at night, then [we may reasonably conclude] that he is coming [willing] to kill or to be killed. Accordingly, אין לו דמים – THERE IS NO BLOODGUILT, i.e. there is no punishment required to make up for his loss of life. Rather, he who kills the thief is exonerated. | אם במחתרת – ובלילה או להרוג או ליהרג בא, לפיכך אין לו דמים – תשלומי דמים, אלא פטור ההורגו. |
Rashbam Vayikra 16:10רשב״ם ויקרא ט״ז:י׳
לשלח אותו לעזאזל המדברה TO RELEASE IT TO AZAZEL, TO THE WILDERNESS: According to the plain meaning of Scripture [this means] "to release it alive to [let it go graze with] the [other] goats in the wilderness." This is just like what is done with the bird offerings of the "leper," that purify him from his impurity; [concerning one of the two birds] it is written (Lev. 14:7),] "he shall set the live bird free (וְשִׁלַּח) in the open country." So here also, in order to purify the Israelites from their sins, he sets the goat free in the wilderness (מדבר). [The word מדבר means] a place where animals graze. So it is written (Ex. 3:1) that Moses "led the sheep to the מדבר." So also in rabbinic literature [one speaks of two kinds of animals], "מדבריות and בייתיות – domesticated." עזאזל [The word] AZAZEL: [should be understood as if its final letter] lamed were [an] extra [added, but insignificant letter]. So also [one should interpret] the lamed in [the phrase] (Hos. 10:14), בית ארבאל. [The word Arbel there actually derives from the root ’ r-b "to lie in wait,"] as in the phrase (in Deut. 19:11) "וארב לו – lies in wait for him." Similarly the [final] mem in words like ריקם (empty) or חנם (free) are extra letters, [i.e. they are not letters of the root. They were added to the root letters] to create an [abstract?] noun [or adjective], just like the final nun in words like שגעון – madness, עצבון – sadness or עשרון – a tenth. [Below (vs. 22), the place to which the goat is sent is called] ארץ גזירה, which means an arid land in which there are no [cultivated] crops, a land which is cut off (גזורה) and separated from anything good. | לשלח אותו לעזאזל המדברה – לפי פשוטו: לשלח אותו חי אל העזים אשר במדבר, כמו שמצינו בציפרי מצורע: ושלח את הצפור החיה על פני השדה (ויקרא י״ד:ז׳) – לטהרו מטומאתו. אף כאן, לטהר את ישראל מעונותם משלחו אל המדבר, והוא מקום מרעה הבהמות, כדכתיב וינהג את הצאן אחר המדבר (שמות ג׳:א׳). ובתלמוד (משנה ביצה ה׳:ז׳): מדבריות בייתות. עזאזל – למ״ד יתירה, כלמ״ד בית ארבאל (הושע י׳:י״ד) שהיא מלשון וארב לו (דברים י״ט:י״א). וכן: מ״ם של ריקם וחנם יתירות לתיקון פעולה, כמו נו״ן של שגעון ועצבון ועשרון. |
Rashbam Esther 1:2רשב״ם אסתר א׳:ב׳
(ב) אשר בשושן הבירה – ראשית ממלכתו ועיר מלוכה היתה לו, על כן עשה בה עסקי מלכותו וממשלתו ויסד בה כסא מלכותו. |
Ibn Ezra Bemidbar 15:15אבן עזרא במדבר ט״ו:ט״ו
הקהל – יש אומרים: כי זה הה״א הוא לקריאה. ולפי דעתי: שאין סימן קריאה בלשון הקדש, והעד: הארבעה, והאחד מהן, משה משה (שמות ג׳:ד׳). רק זה הה״א ה״א הדעת, וסימן הקריאה איננו [בכל המקרא, כי לא ימצא בלשון הקדש, כי אם בלשון חכמים, ״אי שמים״ בראש השנה (בבלי ר״ה י״ט.).] ככם כגר – כבר ביארתי משפט הכפי״ן בהתחברם. |
Ibn Ezra Kohelet 3:11אבן עזרא קהלת ג׳:י״א
EVERYTHING BEAUTIFUL IN ITS TIME. I recognized that God made everything beautiful in its time: death in old age and everything in its season in accordance with the plan laid out by supernal wisdom. The word olam (world) is not found in all of Scripture meaning anything but time and eternity. Compare, Elohei olam YHVH (Is. 40:28) which means, YHVH is the eternal God; or, YHVH is God from eternity. U-mi-tachat zero'ot olam (Deut. 33:27) is similarly to be rendered, and beneath are the eternal arms. The meaning of also He hath set the world (olam) in their heart is, people occupy themselves [with attaining wealth] as if they are going to live forever. Human beings do not understand the work of God from beginning to end because they are occupied [with attaining riches]. There are those who understand the word olam in our verse as it is used by the ancient Rabbis of blessed memory. It refers to the desires of this world. | את הכל – הכרתי שהכל עשה האלהים יפה בעתו – המות בעת הזוקן, וכל דבר בעתו על פי מתכונת החכמה העליונה. ומלת עולם בכל המקרא לא מצאנוה כי אם על זמן ונצח, וכן אלהי עולם י״י (ישעיהו מ׳:כ״ח), כמו אלהי נצח, או אלהי קדם (דברים ל״ג:כ״ז), וכן: ומתחת זרועות עולם (דברים ל״ג:כ״ז). וענין גם את העולם נתן בלבם – שבני אדם הם מתעסקים כאלו יחיו לעולם, ובעבור התעסקם לא יבינו מעשה האלהים, מראש ועד סוף. ויש מפרשים: כי זה העולם – כמו שהוא בלשון קדמונינו זכרם לברכה, והענין תאות העולם. |
Ibn Ezra Bereshit First Commentary 28:11אבן עזרא בראשית פירוש ראשון כ״ח:י״א
ושב לבאר מה שפגע בדרך. ולא הלך ביום אחד, כי בדרך לן. וטעם פתח בי״ת במקום – דברי משה, והטעם: המקום הידוע היום. וכן אמר הושע: ושם ידבר עמנו (הושע י״ב:ה׳), כי הוא נתנבא על ירבעם בן יואש, והוא היה בבית אל, ואמר לשון רבים: בעדו ובעד עמוס. גם בספר עמוס מבואר (עמוס ז׳:י׳). ועל דרך הפשט: לא יתכן היות ויפגע – כמו: ואל תפגע בי (ירמיהו ז׳:ט״ז), כי לא מצאנו במקרא שנקרא השם מקום. ואל תשים לבך לדרש: רוח והצלה יעמוד ליהודים ממקום אחר (אסתר ד׳:י״ד), כי איננו השם כלל, ומלת ״אחר״ לעד. מאבני המקום – טעמו: ויקח אחת מאבני המקום. מראשתיו – לשון רבים, כמו: מרגלותיו (רות ג׳:ד׳,י״ד). והתמה מרב שמואל (רב שמואל בן חפני גאון בראשית מ״א:ט״ו-כ״ד), שערב חלומות בני אדם עם חלום נבואה. |
Ibn Ezra Bereshit First Commentary 37:35אבן עזרא בראשית פירוש ראשון ל״ז:ל״ה
ומלת שאלה – כמו: אל שאול, והטעם: הקבר. ופה טעה המתרגם לתועים שתרגם שאולה – גהינם. והנה: לא שאול תודך (ישעיהו ל״ח:י״ח), ואציעה שאול הנך (תהלים קל״ט:ח׳), הפך: אם אסק שמים {שם} אתה (תהלים קל״ט:ח׳), ערום שאול נגדו (איוב כ״ו:ו׳), ורבים אחרים. |
Ibn Ezra Bereshit First Commentary 45:24אבן עזרא בראשית פירוש ראשון מ״ה:כ״ד
וטעם אל תרגזו – שיכעוס איש על אחיו בעבור מכירתי. |
Ibn Ezra Shemot First Commentary 2:5אבן עזרא שמות פירוש ראשון ב׳:ה׳
ותרד בת פרעה – כי לעולם מקום המים והים למטה הם. ונערותיה – הם אמהותיה שהיו משמשות אותה. ותשלח את אמתה – שלחה האחת מהן. כי אין מדרך הדקדוק להיות זרועה, כי המ״ם רפה, ומ״ם אמה ארכו (שמות ל׳:ב׳) – דגוש לעולם. גם אמה מדה היא, כי הזרוע לא תקרא אמה, ועוד מה טעם להזכיר בתחלה: ונערותיה. |
Ibn Ezra Amos First Commentary 6:10אבן עזרא עמוס פירוש ראשון ו׳:י׳
ונשאו. מלת ומסרפו אין לו חבר, ור׳ יהודה בן קריש אמ׳, כי דודו – אחי אביו, ומסרפו – אחי אמו, וזאת סברה בלי ראיה. והאומר, כי פירושו – המציל אותו מהשריפה, יחליף הסמ״ך בשי״ן, ולא ראינו מהמשקל על הבניין הכבד הדגוש, כי אם לגנאי, כמו ״שרשך״ (תהלים נ״ב:ז׳), ״מסעף פארה״ (ישעיהו י׳:ל״ג). והנה הטעם: שיכנסו אנשים בבית, לראות מי מת בדבר, או שנפל הבית עליהם, שתרעש הארץ, כאשר הזכרתי, וכן אחריו ״והכה הבית הגדול״ (עמוס ו׳:י״א). והנה יבוא דוד אחד מהאנשים שהיו בבית, להוציא המתים מהבית לקברם, ולשאת משם החי. וכאשר יכיר האיש קרובו וישאנו, ויאמר לאשר בירכתי הבית: העוד יש שם עצמים? ישיב תשובה לומר: הס, אל תגיד זאת, ולא תשמיע קולך, פן ירך לב השומעים. ואין אחד מהם מצדיק שם שמים, להזכיר השם הנכבד. |
Ibn Ezra Esther First Commentary Introductionאבן עזרא אסתר פירוש ראשון הקדמה
לשם י״י יאתה כל הגדולה, מאד הוא נעלה על כל תהילה. לאברהם בנו מאיר יצו עז, אשר הואיל לפרש המגילה. נאם אברהם הספרדי הנקרא בן עזרא: אין עזרה כי אם מהשם, החוקק חוקת עולם על לב המשכיל בהקיצו, גם בחלום ידבר בו, ובו יתמך בהחילי לעשות כל מעשה, גם יזכרנו תמיד טרם מוצאי פיו. והנה אין במגילה הזאת זכר השם והיא מספרי הקודש. ורבים השבו, כי הוא: ממקום אחר (אסתר ד׳:י״ד). וזה איננו נכון, כי לא נקרא השם מקום בכל ספרי הקודש, רק נקרא מעון, שהוא לעולם גבוה. וקדמונינו ז״ל קראוהו מקום, בעבור שכל מקום מלא כבודו. ועוד, מה טעם למלת ״אחר״. והנכון בעיני, שזאת המגלה חברה מרדכי, וזה טעם וישלח ספרים (אסתר ט׳:ל׳), וכולם משנה ספר אחד שהוא המגלה, כטעם פתשגן, והעתיקוה הפרסיים, ונכתבה בדברי הימים של מלכיהם. והם היו עובדי עבודה זרה, והיו כותבין תחת השם הנכבד והנורא שם תועבותם כאשר עשו הכותים, שכתבו תחת בראשית ברא אלהים – ברא אשימא. והנה כבוד השם שלא יזכרנו מרדכי במגילה. |
Ibn Ezra Esther First Commentary 1:2אבן עזרא אסתר פירוש ראשון א׳:ב׳
שושן הבירה – שם ארמון, כמו כי לא לאדם הבירה (דברי הימים א כ״ט:א׳). וזה הארמון היה בתוך עילם המדינה, כי כן כתוב בספר דניאל (דניאל ח׳:ב׳). וכאשר תמצא במגילה הזאת שושן או העיר שושן הוא שם מדינה קרובה אל עילם, ורוב המדינה ישראל כאשר אפרש (ראב״ע אסתר ג׳:ט״ו, ד׳:ט׳). |
Ibn Ezra Shemot Second Commentary 1:1אבן עזרא שמות פירוש שני א׳:א׳
איש וביתו – יוצאי חלציו, ואין בית בכל המקרא אשה (משנה יומא א׳:א׳). והנה העד, איש וביתו באו – כי לא היו נשי השבטים במספר השבעים. ואל יקשה בעיניך, וכפר בעדו ובעד ביתו (ויקרא ט״ז:ו׳,י״א), כי פשוטו: בית אביו, כי שלשה ווידוין היו, ועזר הכהנת שהיא אשתו בכח בעדו, והיא נכללת עמו, כי האיש ואשתו הוא האדם. |
Ibn Ezra Tehillim Second Commentary 66:7אבן עזרא תהלים פירוש שני ס״ו:ז׳
מושל – אין עולם בכל זמן בכל המקרא רק זמן ונצח. והטעם שהשם מושל לעולם, כמו מושל נצח ברוב גבורתו וממשלתו בגוים שהוא רואם. כי אין נכון להיות בי״ת בגבורתו כמו: משל בנו (שופטים ח׳:כ״ב), כי אין לו טעם. הנה הזכיר כי ממשלתו בים וביבשה, על כן לא ירומו הסוררים המורדים בו. |
Ibn Ezra Esther Second Commentary 1:2אבן עזרא אסתר פירוש שני א׳:ב׳
בימים ההם – טעם זה הכתוב כי לא ישב על כסא המלוכה שימצא מנוח רק אחר מלחמות רבות שהיו לו, וככה כתוב באחרונה וכל מעשה תקפו שנלחם ונצח, ודבר מרדכי הכל על הספר כתוב. הבירה – ארמון כמו כי לא לאדם הבירה, ורבים בירניות. וזה שושן הבירה איננו העיר שושן כי שושן הבירה הוא ארמון המלך בתוך המדינה שהיא מוקפת חומה, וככה כתוב ואני בשושן הבירה אשר בעילם, ושושן העיר היתה מסלות שאינן מוקפות חומה סביבות עילם, ושם היו היהודים, ולא היו בשושן הבירה בימים ההם יהודים רק מרדכי לבדו, בעבור שבתו בשער המלך קודם שתלקח אסתר כאשר אפרש, וע״כ אמר הכתוב והעיר שושן נבוכה, כי רוב העיר היו יהודים, וכן והעיר שושן צהלה ושמחה, כי מה גדולה היתה ליהודים עד שידאג ארמון המלך במפלתם או ישמח בישועתם, וככה כתוב ליהודים אשר בשושן, ויקהלו היהודים אשר בשושן. |
R. Yosef Bekhor Shor Shemot 2:5ר׳ יוסף בכור שור שמות ב׳:ה׳
(ה) אמתה – שפחתה, שאם היתה יד שלה, היתה האל״ף פתוחה והמ״ם דגושה. |
R. Yosef Bekhor Shor Shemot 3:1ר׳ יוסף בכור שור שמות ג׳:א׳
אחר המדבר – העביר להם המדבר, שבמדבר לא היה מרעה, כי בארץ מדבר אין עולין עשבים, כמו שמפורש בחולין גבי כיסוי הדם. |
Radak Sefer HaShorashimרד״ק ספר השרשים, גוי
ורבותנו הרגילו בלשונם לקרא לאיש אחר שאינו מישראל גוי והיה ההרגל אצלם לפי שכל איש שהיו רוצים לומר שאינו מישראל רק מגוי אחר ולא נתברר אצלם מאיזה גוי הואו אם אדומי או ישמעא או משאר האומות לפיכל היו אומרים גוי, כלומר שהוא שהוא מגוי אחר שאינו מישראל. |
Radak Yehoshua 8:15רד״ק יהושע ח׳:ט״ו
דרך המדבר – מקום מרעה הבהמות יקרא מדבר בין סמוך לעיר בין רחוק מן העיר לפיכך אמר ורעו כבשים כדברם כעדר בתוך הדברו והוא מתרגם וינהגו ודבר לפי שהרועה נוהג שם המקנה. |
Radak Yirmeyahu 12:12רד״ק ירמיהו י״ב:י״ב
על כל שפים במדבר – מקום מרעה הבהמות יקרא מדבר כמו שפירש ושפים הם המקומות הגבוהים כמו הרים וגבעות גם לשם שהוא מן הישוב באו שדדים. חרב לה׳ אכלה – כמו אוכלת אמר בזה ובזה כמו אש אכלה אבל ברוב יאמר על משקל פעלת וההרג הוא אכילת החרב כמו וחרבי תאכל בשר כזה וכזה תאכל חרב. מקצה ארץ ועד קצה הארץ – כי גם בשאר המקומות תהיה כי בכולם פשטה יד נבוכדנצר וחרבו הוא לה׳ כי הוא העיר את חרבו עליהם והנביא התנבא על אחת מהן טרם בא לה הפורענות כמו שכתוב בזה הספר וזהו שאמר אין שלום לכל בשר. |
Radak Amos 6:10רד״ק עמוס ו׳:י׳
ונשאו דודו ומסרפו – דודו אחי אביו ומסרפו אחי אמו כן פירשוהו קצת המפרשים, וי״מ ענין שרפה והסמ״ך במקום שי״ן, ופירש אדוני אבי ז״ל אמר אותו אוהבו הבא לשרוף בשר המת קרובו בעבור הריח ולהוציא עצמים מן הבית ומרוב הדבר יאמר אחד לחברו העוד עמך מתים שתוציא שאעזור אותך יענה חברו אפס כי כבר הוצאתים כלם יאמר לו חברו הס ושתוק ולא תקונן כי לא להזכיר בשם השם מה שלא היינו רגילים להזכיר בשם ה׳ והיינו מזכירים שמות הבעלים זה גרם לנו הדבר הזה נשים יד לפה לסבול ולשתוק או שלא לשבר לב העם מרוב הדבר גם בעבור שלא ישמעו האויבים. |
R. Yonah ibn Janach, Sefer HaShorashimר׳ יונה אבן ג׳נאח, ספר השרשים
הדלת והמם [דם] דם יחשב (ויקרא יז:ד) ארץ אל תכסי דמי (איוב טז:יח) מבא בדמים (ש"א כה:לג) קול דמי אחיך (בראשית ד:י) ידוע. וכמהו כי חתן דמים אתה לי (שמות ד:כה) ר"ל כי אתה חלל מת. אבל דמים לו (שמות כב:ב) אין לו דמים (שמות כב:א) אין לו [דם] (במדבר לה:כז) ענינם אצלי כפר כאלו אמר אין לו כפר והוא כמו דברי רבותינו (פסחים קיב:) אל תעמד על המקח בשעה שאין לך דמים ומן הענין הזה אצלי וייקר דמם בעיניו (תהלים עב:יד) כלומר ויכבד ערכם ושיאם בעיניו. משמע דמים (ישעיה לג:טו) ועם אנשי דמים חיי (תהלים כו:ט) והסירתי דמיו מפיו (זכריה ט:ז) ודמיו עליו יטש (הושע יב:ט) הכל ענין נבלות וכיעור ועברות. וענין ודמיו עליו יטש ונבלותו נגלתה עליו והוא פועל בלתי מתעבר כמו ויטש על המחנה כדרך יום כה (במדבר יא:לא) כלומר פשט. |
Chizkuni Shemot 1:1חזקוני שמות א׳:א׳
ואלה שמות, "And these were the names of;" the prefix letter ו in the word ואלה is intended to connect what is written here to what had been written at the end of the Book of Genesis. The connection is with the three generations of Joseph through Menashe that he is reported to have still known before he died (Genesis 50,22). He had witnessed the fulfillment of the descendants of Avraham multiplying while in a land not their own. Rashi points out that when the Jewish people were compared by God as "numerous as the stars," God meant that these stars are not just numbers but each one has a name and its coming and going is supervised by its Creator. Similarly, in spite of becoming numerous the Jewish people never were just numbers but each one having a name ensured that he would be treated on an individual basis by God. If someone were to ask where it is written that the Jews that Yaakov brought with him to Egypt were numbered by him, the Torah states that not only were they numbered but they were named, i.e. ואלה שמות "and these were the names." The Torah informs us that all the people that came down to Egypt with Yaakov also died in that land. הבאים מצרימה, this construction is most unusual, we would have expected the Torah to write: אשר באו, "who arrived," not such an indeterminate present tense as הבאים, literally: "Who were arriving." The fact is that in retrospect, after having been subjected to cruel treatment by the Egyptians, they had forgotten about the good years and felt as if they had only just arrived there. את יעקב, "with Yaakov." איש וביתו, "man and wife." We know this from Genesis 46,26: מלבד נשי בני יעקב, "in addition to the wives of Yaakov's sons." (Genesis 46,26) Yaakov was aware that the Egyptians were deeply involved in promiscuity. He was afraid that his offspring would learn to copy these ways of the Egyptians. He had therefore married them off before they could do so. | איש וביתו – איש ואשתו, כדכתיב ״מלבד נשי בני יעקב (בראשית מ״ו:כ״ו)״, לפי שהיה יעקב יודע בהם במצרים שהם שטופי זמה והיה ירא שמא ילמדו בניו ממעשיהם, והשיאם קודם שירדו למצרים. |
Chizkuni Shemot 22:2חזקוני שמות כ״ב:ב׳
אם זרחה השמש עליו, "if the thief had remained in full view of his potential victim;" (and the owner had killed him) דמים לו, "he is guilty of bloodshed;" the intended victim of the thief, the owner of the house. If it had been clear to that owner that the intruder did not mean to kill but only to steal, and he overreacted by killing him, then he must make restitution. Unless he felt immediately threatened by the intruder and had reason to be so, killing him is a form of manslaughter. He (the thief) has to pay fourfold or five fold its value as the case may be seeing he has disposed of it. If the thief cannot repay the value of the stolen items plus the penalty imposed upon him, he will be sold in order that the owner can be compensated. חיים שנים ישלם, if the animal in question is still alive and well, he will pay twice its value. (including the live animal) | אם זרחה השמש עליו – שיצא מן המחתרת לאויר העולם למקום זריחת השמש. דמים לו – יש לו לגנב על ההורגו תביעת תשלומי שפיכות דמים מאחר שלא נמצא מוחזק במחתרת עצמה שהרי לא הותר להרגו רק בשעת חימום כגון במחתרת. שלם ישלם – תשלומי ד׳ וה׳. |
Ramban Bereshit 45:24רמב״ן בראשית מ״ה:כ״ד
אל תרגזו בדרך – רגז לשון רתת ותנועה. ויאמר בבאו מן הפחד על הרוב: לב רגז (דברים כ״ח:ס״ה), ורגזו וחלו (דברים ב׳:כ״ה), ותחתי ארגז (חבקוק ג׳:ט״ז), ומימיך ברגזה ובדאגה תשתה (יחזקאל י״ב:י״ח). ולכן, הנכון בעיני בפסוק הזה שאמר להם יוסף: אל תפחדו בדרך. והענין: כי בעבור נשאם בר ולחם ומזון וטוב מצרים בימי הבצרות, יפחדו אולי בדרך בלכתם יבואו עליהם לסטים, וכל שכן בשובם עם כל רכושם, ולא ימהרו לדבר. ולכן אמר להם שילכו בזריזות וימהרו לבא, כמו שנאמר (בראשית מ״ה:ט׳): מהרו ועלו אל אבי, ואל יפחדו כלל בדרך, כי שמו עליהם, שהוא המושל בכל ארץ מצרים וחיי כל הארצות ההם בידו, וממוראו ייראו הכל, וילכו ויבאו לשלום. |
R. Bachya Kad HaKemachר׳ בחיי כד הקמח
וביאר לך הכתוב כי קודם שתבא אסתר לבית המלך כבר היה מרדכי גדול בבית המלכות ודר בארמון המלך ועל כן אמר בשושן, כי בכ"מ שתמצא במגלה זו בשושן הבירה הכונה על ארמון המלך ששם כסא מלכותו שהיה שמו שושן, כי שושן הבירה הוא ארמון כמו (ד"ה א כט) כי לא לאדם הבירה, והארמון הזה ששמו שושן היה בתוך עילם המדינה וכן כתוב בספר דניאל (ח) ואני בשושן הבירה אשר בעילם המדינה, וכשתמצא במגילה זו שושן סתם או העיר שושן הכונה על שם מדינה ששמה שושן שהיתה קרובה לעילם. ויש לך לדעת כי רוב אנשי העיר שבשושן היו ישראל אבל בשושן הבירה הוא ארמון המלך לא היו שם ישראל כלל אלא מרדכי כן פירש החכם רבי אברהם בן עזרא ז"ל, ומה שאני מבאר בכאן הוא דרך פירושו שהוא הפירוש הנכון מכל הפירושים שנעשו במגילה זו, וכן אמר כי שושן הבירה לבד ושושן סתם או העיר שושן לבד, ואמר כי ההיכל והארמון אשר למלך היה שמו שושן הבירה ואין שם יהודי כלל כי אם משרתי המלך ומרדכי עמהם, והמדינה הקרובה לעילם ששם היהודים שמה שושן סתם ויקראנו הכתוב פעם שושן כענין שכתוב הנמצאים בשושן ופעם העיר שושן כענין שכתוב והעיר שושן נבוכה והעיר שושן צהלה ושמחה. |
R. Yosef Nachmias Esther 1:2ר׳ יוסף נחמיאש אסתר א׳:ב׳
וטעם שושן הבירה – שם העיר נקראת שושן כמו שנאמר: הנמצאים בשושן (אסתר ד׳:ט״ז), אבל הוסיפו לה שם לווי, לומר שהיה בירת המלך, כלומר: בית המלכות. וכל מי שנאמר בו כסא מלכות, מלך על כל העולם. בשלמה נאמר לשבת על כסא מלכות (דברי הימים א כ״ח:ה׳), ונבוכדנצר, הנחת מן כרסא מלכותה (דניאל ה׳:כ׳), ובאחשורוש, על כסא מלכותו. |
Ralbag Shofetim 6:11רלב״ג שופטים ו׳:י״א
ויבא מלאך י״י – הוא הנביא שזכר כי הנביא יקרא מלאך י״י כאמרו ויבא חגי מלאך י״י ולזה נראה לגדעון בהקיץ בהשתמש חושיו על מנהגם, והנה נתעכב שם הנביא עד שנראה לגדעון אמר לו כי י״י צוהו, והנה קראו גבור חיל כי כן היה כמו שאמר לו זבח וצלמונע קום אתה ופגע בנו כי כאיש גבורתו, והנה הרחיק גדעון שהיה י״י עמו לראותו שפלות ישראל וכי נטשם י״י בכף מדין. |
Ralbag Shofetim 13:16רלב״ג שופטים י״ג:ט״ז
הנה זה המלאך שדבר אל מנוח ואל אשתו היה נביא בהכרח כי אין מדרך הנבואה שתהיה יחד לשנים בזה האופן הנזכר בזה המקום והנה אחשוב שזה הנביא היה פנחס והנה לא רצה לאכול מגדי העזים כמו שלא רצה לאכול מהבשר והמצות שהביא אל פניו גדעון כדי לישב יותר בלב מנוח ואשתו כי הוא מלאך י״י כדי שיהיו נזהרים מכל מה שאמר להם. |
Ralbag Bereshit Beur HaMilot 16:7רלב״ג בראשית ביאור המילות ט״ז:ז׳
מלאך ה׳ – הוא אחד מהנביאים אשר היו בזמן ההוא, כי הנביא נקרא מלאך ה׳, כאומרו: ׳ויאמר חגי מלאך ה׳ במלאכות ה׳ ׳ (חגי א, יג). ואמרו רבותינו ז״ל בבראשית רבה שזה המלאך הוא שֵׁם. |
Ralbag Bereshit Beur HaMilot 21:17רלב״ג בראשית ביאור המילות כ״א:י״ז
ויקרא מלאך אלהים אל הגר מן השמים – אחשוב שזה המלאך היה אחד מנביאי הדור, ומן השמים שלחוהו אליה להציל ישמעאל, בעבור אברהם; או בא זה המאמר להגר בחלום — להשגחת ה׳ יתעלה על אברהם — מזולת שיהיה נבואה, כי הוא רחוק שיֵּאָמֵר שתהיה הגר נביאה, כמו שזכרנו במה שקדם. |
Ralbag Bereshit Beur HaMilot 32:2רלב״ג בראשית ביאור המילות ל״ב:ב׳
מלאכי אלהים – הם נביאים, כי הנביא יקרא מלאך ה׳. או הם מלאכים ממש. |
Ralbag Shemot Beur HaMilot 1:11רלב״ג שמות ביאור המילות א׳:י״א
שרי מסים – שרים שהיו מכריחים אותם לתת מס למלך. למען ענֹתו בסבלֹתם – למען ענות אותם בעוצם המשא שהיו מעמיסים עליהם. ואחשוב שזה המס היה בתחילת הענין שהיו נותנין דבר קצוב למלך שנה בשנה, או חודש בחודש, או יום ביום — והוא היותר נכון — ואשר לא היה יכול לפרוע המס - היה נפרע המלך ממנו בשיעבוד לו בבנין. ולזה תמצא שקצת ישראל לא היו עושים זאת העבודה. ערי מסכנות – הם ערים לשים שם אוצרות המלך. ו׳מסכנות׳ הם אוצרות, ושומר האוצר נקרא ׳סוכן׳. |
Modern Texts
Shadal Bereshit 45:24שד״ל בראשית מ״ה:כ״ד
אל תרגזו בדרך – לשון רגז בלשון הקודש עיקר ענינו נענוע ורעדה (רשב״ם), כמו ומוסדי הרים ירגזו (תהלים י״ח:ח׳), ירגזון יריעות (חבקוק ג׳:ז׳), וירגזו ההרים (ישעיהו ה׳:כ״ה), והושאל על שאול והמית הנפש לכל סבה שיהיה, כמו ורגזו וחלו מפניך (דברים ב כ״ה) ופחדו ורגזו (ירמיהו ל״ג:ט׳), לב רגז (דברים כ״ח:ס״ה) שהם על חרדת הפחד; מעצבך ומרגזך (ישעיהו י״ד:ג׳), וירגז המלך (שמואל ב י״ט א), שהם על חרדת העצבון; למרגיזי אל (איוב י״ב:ו׳), ברגז רחם תזכר (חבקוק ג׳:ב׳) שהם על החמה והחרון. ובלשון ארמית נאמר תמיד על החמה והחרון. וכאן הנכון כפירוש רש״י שלא יריבו זה עם זה על דבר מכירתו, וכדברי ר׳ יונה (הביאו רד״ק) אל תתקוטטו זה עם זה על מכירתי לאמר זה לחברו אתה גרמת מכירתו, וכן היא ג״כ דעת הרלב״ג. |
Shadal Shemot 1:15שד״ל שמות א׳:ט״ו
to the midwives of the Hebrews (la-meyalledot ha-ivriyyot) – In the opinion of the Sages, Onkelos, Rashbam, Mendelssohn, and Rosenmueller, these midwives were of Israelite stock, but according to the Alexandrian translator, Jerome, Josephus Flavius, and Abravanel, the “midwives of the Hebrews” were Egyptian, and this seems likely, for how could Pharaoh have commanded Israelite women to kill all the sons of their people, without suspecting that they would reveal the matter? Clericus argued that if they were not Hebrews, it would have said [not ha-ivriyyot, but] la-ivriyyot [i.e. “midwives to the Hebrews”]. Rosenmueller, emending the text, said that it should have read et ha-ivriyyot [i.e. “those who assisted the Hebrews in giving birth”]. This is not a convincing argument, however, for although the text could have read la-meyalledot et ha-ivriyyot, it could just as well have conveyed the same meaning by saying la-meyalledot ha-ivriyyot without the et [to indicate that ha-ivriyyot was the direct object]; cf. kol ha-adam ha-okhel ha-boser (“every man who eats the sour grapes”) (Jer. 31:29) [where there is no et to introduce the object, ha-boser]. Insofar as their claim was based on the statement that “the midwives feared God” [below, v. 17], this is no claim at all, for it is not written [that they feared] “the Lord” (YHVH), but rather “God” (Elohim), and anyone who has a God (whether it be a true God or a false god) would surely fear to slay sinless infants, regardless of their nationality. This is illustrated by what is said of Amalek: “Without fearing God (Elohim), he slew you all the weak ones remaining behind, while you were weary and tired” (Deut. 25:18). My late beloved student, the scholar R. Jacob Hai Pardo, added that if the midwives were of another people, it would [indeed] be fitting to say that they acted out of “fear of God” rather than love, while if they had been Hebrews, there would have been no need to mention the fear of God, for everyone loves his own people. As for the claim that the names “Shifrah” and “Puah” are not Egyptian but are derived from Hebrew roots, this is no claim either, for in my opinion, these midwives were not precisely Egyptian, but rather were from the land of Goshen, which was near the land of Canaan (see at Ge. 46:34), and it is likely that they spoke the language of Canaan and that their names were Canaanite or Hebrew. Now it obvious that a great and multitudinous people would not likely have only two midwives, and therefore Ibn Ezra (followed by Rosenmueller) said that these two were the chiefs of all the midwives. According to R. Ovadiah Sforno, Pharaoh spoke first with the midwives who were in his city, and after they failed to carry out his word, he no longer trusted the ones in other places. This, however, seems unlikely to me, for the Israelites were in Goshen, not in Egypt [proper]; the phrase “and the country became full of them” [above, v. 7] is not to be interpreted to mean that they spread throughout Egypt, for below, too, we find that it was only in Goshen, where the Israelites were, that there was no hail [9:26]. I say that Pharaoh did not wish to speak with all the midwives at once, for if all of them were to kill Israelite boys at the same time, the matter would become widely known. This would not happen if only two of them, and not the others, were to kill; they would be able to say that it was an accident. It was, in fact, his intention to give the command to all the midwives, one after another at random, so that the matter should not become known. | למילדת העבריות – דעת רז״ל {שמות רבה א׳:י״ז} ואנקלוס ורשב״ם ורמבמ״ן וראזנמילר שהיו המילדות האלה מזרע ישראל, ודעת המתרגם האלכסנדרי והיירונימוס ויוסף פלאויוס ודון יצחק שהיו מצריות מילדות העבריות, וכן נראה, כי איך יתכן שיצוה לבנות ישראל להכרית את כל בני עמם, ויאמין שלא תגלינה הדבר? וקלעריקוס טוען, שאם לא היו עבריות היל״ל לעבריות, וראזנמילר הגיה ואמר שהיל״ל את העבריות; ואין זו טענה כי אמת שיכול היה לומר למילדות את העבריות, אך אפשר ג״כ לומר למילדות העבריות בהשמטת מלת את, כמו האדם האוכל הבוסר (ירמיהו ל״א:כ״ט), ומה שטענו ממה שכתוב ותיראן המילדות את האלהים איננה טענה כלל, כי את ה׳ אין כתוב כאן, אלא את האלהים, וכל מי שיש לו אלוה (יהיה אלהי אמת או אלהי שקר) הלא יירא מהכרית עוללים שלא חטאו, יהיו מאיזה עם שיהיו, ודוגמת זה נאמר בעמלק ויזנב בך כל הנחשלים אחריך ואתה עיף ויגע ולא ירא אלהים (דברים כ״ה:י״ח); ותלמידי חביבי החכם ר׳ יעקב חי פארדו זצ״ל מוסיף, שאם היו מעם אחר יצדק לומר שעשו זה מיראת האל ולא מאהבה, אך אם היו עבריות אין צורך להזכיר יראת האל, כי כל אדם אוהב בני עמו. גם מה שטענו משמות שפרה ופועה שאינם מצריים אלא משרשים עבריים, איננה טענה, כי לדעתי המילדות האלה לא היו מצריות ממש, אלא מארץ גושן שהיתה קרובה לארץ כנען (עיין בר׳ מ״ו:ל״ד), וקרוב שהיו מדברות שפת כנען ושמותן כנעניים ועבריים. והנה הדבר ברור כי עם רב ועצום לא יתכן שלא תהיין לו אלא שתים מילדות בלבד, על כן ראב״ע (ואחריו ראזנמילר), אומר כי שתים אלה היו שרות על כל המילדות, ור׳ עובדיה ספורנו אומר כי פרעה דבר תחלה עם המילדות שהיו בעירו, ואחר שהן לא עשו דברו, לא בטח עוד באותן של שאר מקומות; וזה רחוק בעיני, כי ישראל היו בארץ גשן, לא במצרים, ואין לפרש ותמלא הארץ אותם שנתפזרו בכל מצרים, כי גם למטה {שמות ט׳:כ״ו} מצאנו רק בארץ גושן אשר שם בני ישראל לא היה ברד; ואני אומר כי לא רצה פרעה לדבר עם כל המילדות בפעם אחת, שאם היו כלן הורגות ילדי ישראל בזמן אחד, היה הדבר ניכר ומתפרסם, לא כן אם היו שתים מהן הורגות אותם, ולא כן האחרות, היו יכולים לומר מקרה הוא, והיה בדעתו לצוות כן לכל המילדות בזו אחר זו לסירוגין כדי שלא יוודע הדבר. |
Shadal Shemot 2:5שד״ל שמות ב׳:ה׳
to bathe by (al, lit. “on”) the Nile – Rashi, Mendelssohn, and Rosenmueller interpreted this to mean that she went down to (el) the Nile to bathe in it. However, this was not the opinion of the accentuator [who, by placing a disjunctive pashta at the words bat Par’oh (“Pharaoh’s daughter”), separated the preceding verb va-tered (“had come down”) from the subsequent phrase lirhots al Ha-Ye’or (“to bathe by the Nile”)]—and he was correct, for it would not make sense to say va-tered al [to mean “she went down to”]. The correct explanation is that she went down to bathe alongside the Nile. her servant girl (amatah) – Her maid; the word is not to be interpreted as “her arm” (and is not to be read as ammatah), for ammah is a term that specifically refers to an arm’s measure [i.e. a cubit], not to the arm itself. This term is found only once to refer to the arm, in the verse, “[Og’s bedstead] is nine cubits (ammot) in length and four in width, (measured) with the arm of (be-ammat) a (common) man” (Deut. 3:11), but even there it means an arm’s measure and not the arm itself. | לרחץ על היאר – רש״י ורמבמ״ן וראזנמילר פירשו ותרד על היאור לרחוץ בו ואין כן דעת בעל הטעמים, ונימוקו עמו, כי לא יתכן לומר ותרד על, אלא טעמו לרחוץ אצל היאור. את אמתה – שפחתה; ואין לפרש זרוע (ולנקד אַמָּתָהּ) כי אמה שם מיוחד למדת הזרוע לא לזרוע עצמו ולא מצאנוהו רק פעם א׳ להוראת הזרוע, בפסוק תשע אמות ארכה, וארבע אמות רחבה באמת איש (דברים ג׳:י״א), וגם שם ענינו מדת הזרוע לא זרוע ממש. |
Shadal Shemot 3:1שד״ל שמות ג׳:א׳
and guiding the flocks, etc. (va-yinhag, lit. “and he guided”) – And once it happened that while he was guiding the flocks along the open country, he went far from his place until he came to Mount Horeb. along the open country (ahar ha-midbar) – The term midbar [usually translated as “desert”] is not used exclusively to mean a desolate place, but includes any area that is not a sown, cultivated field, even if it has pasturage; see Ps. 65:13 [“The pastures of the midbar do drop (with fatness)”]; Jer. 9:9 [“And for the pastures of the midbar a lamentation”] and 23:10 [“The pastures of the midbar are dried up”] (Rosenmueller). Ahar ha-midbar means that little by little, he went far from his place as he was accompanying his flocks along the way of the midbar, through its length and breadth, which stretched to Mount Sinai. According to Kimhi, a place of pasture is called midbar from the root devar, meaning “to lead” in Aramaic. According to Ludovico de Dieu, midbar is derived from a similar root meaning “mountain” in the Ethiopian language, but the first opinion is correct. Perhaps because the term midbar was used for places of pasturage with no houses or trees but only wide, open space, the term was retained for dry desert places which are likewise wide and open without houses or trees (A. H. Mainster). the mountain of God – So called with reference to the future [Revelation at that site] (Onkelos and Rashi), or else this is what Moses wrote after the giving of the Torah (my student, Elisha Zammatto). Some say it was so called because of its height—cf. harerei El (“mighty mountains,” lit. “mountains of God”) [Ps. 36:9]—but the first interpretation is the correct one. at Horeb – Horeb and Sinai were two different mountains, or two peaks of the same mountain. These are the words of Pietro della Valle: “There are two mountains in one place, that is, Horeb and Sinai, both of which arise, as I say, from one foot and are divided afterwards continuously the higher they ascend.” | וינהג את הצאן וגו׳ – ופעם אחת קרה לו שבנהגו הצאן אחר המדבר נתרחק ממקומו עד שבא אל הר חורב. אחר המדבר – מדבר איננו שֵם מיוחד למקום שְמָמָה, אך כולל כל מקום שאיננו שדה נזרע ונעבד, אעפ״י שיש בו מרעה עיין תהלים ס״ה י״ג, ירמיה ט׳:ט׳, וכ״ג:י׳ (ראזנמילר), ופירוש אחר המדבר, שהתרחק ממקומו מעט מעט בלכתו עם הצאן אחר דרך המדבר, שהיה הולך ומתרחק עם הצאן לאורך ולרוחב המדבר שהיה מתפשט עד הר סיני. ודעת רד״ק כי מקום המרעה נקרא מדבר משרש דבר שענינו בארמית נהג. ודעת לודוביקוס De Dieu כי מדבר מן דבר שענינו בלשון כושי הר, והראשון נכון. ואולי אחר שקראו מדבר למקומות המרעה שאין בהם לא בתים ולא אילנות, אלא מקום פנוי ורחב הרבה, נשאר שם מדבר למקומות ערבה וציה שגם הם מקום רחב ופנוי בלא בתים ובלא אילנות (אח״ם {=אברהם חי מיינסטער}). <ltr/> |
Shadal Devarim 32:43שד״ל דברים ל״ב:מ״ג
הרנינו גוים עמו – הרנינו וגילו גוים שאתם עמו, ישראל בגלותם נקראים גוים, כי אינם עוד גוי אחד, להיותם מפוזרים בארצות שונות; והנה אע״פ שאתם עתה גוים, דעו כי אתם עמו, והוא אלהיכם, ודם עבדיו יקום. וגוי נקרא ע״ש גיא, כלומר להיותו יושב על ארץ אחת. אבל אין רננה ל׳ שבח, אלא ל׳ גילה ושמחה, גם הרנינו לאלהים עוזנו {תהלים פ״א ב׳}, ענינו שמחו לפניו, וכן כי רננת רשעים מקרוב ושמחת חנף עדי רגע {איוב כ׳:ו׳}, וכן ולב אלמנה ארנין {איוב כ״ט:י״ג}, ואין לפרש מלשון הפסוק האחרון הזה ולעשותו יוצא (כפירוש רנ״ה וייזל ברוח חן י״ב:כ״ב והרכסים לבקעה והחכם יש״ר {ריגייו}) אתם גוים הרנינו את עמו אשר ביניכם בגלות; כי מה טעם לומר שירנינו אותנו? ואם יחוסו וירחמו עלינו הלא דיינו. גם לא יתכן לפרש הרנינו גוים ועמו, כי הגוים איך ישמחו כשישיב נקם לצריו? גם אי אפשר לפרש (כמחשבת הנוצרים) הרנינו גוים שנהייתם עמו, שהרי אם הגוים עמו, במי יהיה הנקם ומי הם צריו? וכפר אדמתו עמו – עמו הוא בעצמו יכפר ויטהר את אדמתו מן הדם אשר שופך בה, בנקמו נקמת אבותינו, וכן הוא פירוש ראשון של ראב״ע, והיה קשה לי שתהיה הפעולה מיוחסת אל העם, אחר שאמר כי דם עבדיו יקום ונקם ישיב לצריו, שהפעולה מיוחסת אל האל; אך {עתה שנת תר״ב} נראה לי כי הפעולה מצד היותה נקמת דם עבדי ה׳ היה נכון ליחס אותה אל האל, אבל מצד היותה כפרת האדמה לטהרה מעון הדם הנקי אשר שופך בה, היה מן הראוי שתיוחס אל העם עצמו, כי הכפרה ראוי שתהיה נעשית בידי אדם. {ורשב״ם פירש האל יקנח דם עמו מעל אדמתו, אך אין זה מתישב על מלות הכתוב. ואולי אפשר לפרש וכפר יוצא לשלישי, האל יעשה שעמו יכפר אדמתו. וראז׳ וגעז׳ פירשו אדמתו של עמו, אדמת עמו.} |
Shadal Yirmeyahu 32:12שד״ל ירמיהו ל״ב:י״ב
חנמאל דודי – נראה שחסרה מלת: בן, והיא נמצאת בקצת נסחאות. ונסחת יונתן כנסחת ספרינו, כי תרגם: אחבי (כמו אח – אבי). אלא שאין זו ראיה, כי אפשר שהיה בתרגום: בר אחבי, והסופרים השמיטו מלת ״בר״ מפני שלא מצאוה בעברי. ויש מפרשים: דודי – ידידי. ודע כי בשני תרגומים כ״י מצאתי: בר דודי, אף על פי שלמעלה כתוב בהם: אח אבי ואח אבוך. הכותבים – שכתבו שמם, והבינוני מורה כאן על מה שעבר, כמו: המוציא אתכם {שמות ו׳:ז׳}. ובהרבה ספרים, ובדפוס רמ״ח, וברישא, כתוב: הכתובים – וכן תרגם יונתן. ונסח שלנו נראה לי עיקר. |
Hoil Moshe Shemot 1:11הואיל משה שמות א׳:י״א
מסים – לשון מס משרש מסס, והוראתו עבודה קשה המפרכת את הגוף עד שימס, וכן למס עובד בבני כנען ולשלמה, וכן ובחוריו למס יהיו (ישעיהו ל״א:ח׳) (בספר במדבר ל״א:כ״ח חויתי דעה אחרת). והוצאת כסף שנותנים למלך למנדה בלו והלך {עזרא ד׳:י״ג} נקראת בלשון הקדש מנחה או אשכר, כמו מלכי תרשיש ואיים מנחה ישיבו מלכי שבא וסבא אשכר יקריבו (תהלים ע״ב:י׳) והשיב למלך ישראל (מנחה) (מלכים ב ג׳:ד׳). רעמסס – אולי הוא מחוז בגושן שכבש מלך ושמו Ramses (שם משמות מלכי מצרים) והיה קרוב לארץ כנען, על כן לא שנו בני ישראל לשונם ומנהגם מאבותיהם. ובמחוז ההוא בנו שתי ערים וקראו לאחת בשם המחוז. |
Hoil Moshe Bemidbar 31:28הואיל משה במדבר ל״א:כ״ח
מכס – אולי גם שם מס נגזר משורש מכס ולא משרש מסס והדגש בסמ״ך כשהיא נקודה הוא להורות הֶעְלֵם הכ״ף, וכן חִטָה משרש חנט; והגדר בין מכס ומס הוא שהראשון הוראתו מנחת כסף או דבר אחר שמשיבים למלך, ומס ענינו עבודת המלך (וישימו עליו שרי מסים, פרשת שמות; וזה דבר המס אשר העלה המלך שלמה לבנות את בית ה׳ וגו׳, מלכים א ט׳:ט״ו), ומסת נדבת ידך (פרשת ראה) קרוב בהוראתו למכס, אבל הוא נדבה ולא חובה; ומכסת נפשות, ותכסו על השה שבפרשת בא שהוראתם מספר, קרובים גם כן למס ומכס הבאים במספר קצוב א׳ למאה או לאלף. |