Difference between revisions of "The Flood Story and Biblical Criticism/0/he"
Miriam.Havin (talk | contribs) m |
m (Text replacement - "Seforno" to "Sforno") |
||
(54 intermediate revisions by 2 users not shown) | |||
Line 5: | Line 5: | ||
<div class="overview"> | <div class="overview"> | ||
<h2>סקירה</h2> | <h2>סקירה</h2> | ||
− | <p> | + | <p>במבט ראשון, נדמה כי סיפור המבול מכיל בתוכו כפילויות רבות וניגודים פנימיים רבים. ישנם מבקרי מקרא הרואים בדברים הללו הוכחות לכך שסיפור המבול הכתוב בתורה הינו תוצר של עבודת הרכבה של עורך מאוחר יותר, אשר איחד כמה מסמכים שונים שהכילו גירסאות שונות לסיפור המבול, אך לא יישב את הסתירות ביניהם. מבקרי המקרא רואים בסיפור המבול את אחת ההוכחות החזקות ביותר לשיטת התעודות באופן כללי.</p> |
− | <p> | + | <p>הניתוח המובא בהמשך, בוחן כמה מן הליקויים הטבועים בגישתם של מבקרי המקרא לסיפור המבול. לאחר מכן, בהסתמכות על פרשנות מסורתית, המאמר מנסה להדגים כיצד הבנת הסגנון הספרותי והמבני של המקרא עוזרת לפתור את רוב הקשיים העולים מן הפסוקים, ומשאירה אותנו בסופו של דבר עם סיפור לכיד, עקבי, וזורם.</p></div> |
<h2>הקדמה</h2> | <h2>הקדמה</h2> | ||
− | <p>במבט ראשון, נדמה כי סיפור המבול ותוצאותיו, | + | <p>במבט ראשון, נדמה כי סיפור המבול ותוצאותיו, המתואר בבראשית ו'-ט', מכיל סתירות וניגודים רבים, וכן שכמעט כל מרכיב מרכזי בפרקים ו'-ז' מוזכר פעמיים לפחות. יתר על כן, נדמה שישנן סתירות פנימיות בתיאור כמות החיות בתיבה, אופי המבול, ואורכו. במאמר זה אנו נצלול לעומקן של הסוגיות הללו:</p> |
<p><span style="color: #800000;"><b>כפילויות, לכאורה:</b></span></p> | <p><span style="color: #800000;"><b>כפילויות, לכאורה:</b></span></p> | ||
<ul> | <ul> | ||
− | <li><b>בני | + | <li><b>בני נח – </b>הן ב<a href="Bereshit5-32" data-aht="source">ה׳:ל״ב</a>, והן ב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו׳:י'</a>, מצויינים שמותיהם של בני נח.</li> |
− | <li><b> | + | <li><b>שחיתות וגזר דינה – </b>ב<a href="Bereshit6-1-8" data-aht="source">ו׳:א׳-ח׳</a> ושוב ב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו׳:ט׳-י״ג</a> התורה מתארת את השחיתות המאפיינת את המין האנושי, את החלטתו של ה' להרוס את העולם, ואת צדיקותו של נח.</li> |
− | <li><b>הציווי להיכנס לתיבה – </b>ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">בראשית ו׳:י״ז-כ״ב</a> מתוארות הבטחתו של ה' להציל את | + | <li><b>הציווי להיכנס לתיבה – </b>ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">בראשית ו׳:י״ז-כ״ב</a> מתוארות: הבטחתו של ה' להציל את נח ואת החיות, ציוויו לאסוף את החיות לתיבה, וכן מופיע תיאור כללי של היענותו של נח לציווי. נדמה כי ב<a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז׳:א׳-ה׳</a> ישנה חזרה על כל האלמנטים הללו.</li> |
− | <li><b>היענותו של | + | <li><b>היענותו של נח – </b>הן ב<a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז׳:ו׳-ט׳</a> והן ב<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז׳:י׳-ט״ז</a> ישנם תיאורים מפורטים יותר של היענותו של נח לציווי הא-לוהי. בשני התיאורים מצויין גילו של נח בעת תחילת המבול, את תאריך תחילת המבול, ואת כניסתם של נח, של משפחתו, ושל החיות לתיבה. שני התיאורים מסתיימים בהצהרה כי נח עשה את כל אשר הוטל עליו לעשות. בתוך החלק השני של <a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז׳:י׳-ט״ז</a>, ישנה, לכאורה, כפילות נוספת, שכן הן בפסוק ט"ו, והן בפסוק ט"ז, מצויין שהחיות נכנסו לתיבה בזוגות.</li> |
<li><b>שיטפונות:</b></li> | <li><b>שיטפונות:</b></li> | ||
<ul> | <ul> | ||
<li>ארבעים ימי גשמים – הן <a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"ב</a> והן <a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז':י"ז</a> מציינים שהגשמים נמשכו ארבעים יום.</li> | <li>ארבעים ימי גשמים – הן <a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"ב</a> והן <a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז':י"ז</a> מציינים שהגשמים נמשכו ארבעים יום.</li> | ||
<li>מים מתגברים – הן <a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז׳:י״ח-כ׳</a>, והן <a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">ז':כ"ד</a> מתארים את עליית מפלס המים.</li> | <li>מים מתגברים – הן <a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז׳:י״ח-כ׳</a>, והן <a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">ז':כ"ד</a> מתארים את עליית מפלס המים.</li> | ||
− | <li>עליית התיבה – הן <a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז':י"ז </a>והן <a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז׳:י״ח</a> מתארים את התיבה | + | <li>עליית התיבה – הן <a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז':י"ז </a>והן <a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז׳:י״ח</a> מתארים את התיבה הנישאת מעלה על ידי מי המבול.</li> |
</ul> | </ul> | ||
− | <li><b>מוות </b>– עובדת | + | <li><b>מוות </b>– עובדת מיתתם של כל בעלי החיים מוזכרת תכופות, בין היתר ב<a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">ז':כ"א</a>, <a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">כ"ב</a>, ו<a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">כ"ג</a>.</li> |
</ul> | </ul> | ||
<p><span style="color: #800000;"><b>סתירות, לכאורה:</b></span></p> | <p><span style="color: #800000;"><b>סתירות, לכאורה:</b></span></p> | ||
<ul> | <ul> | ||
− | <li><b>שניים לעומת שבעה</b> – ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':י"ט-כ"א</a> כתוב ששתי חיות | + | <li><b>שניים לעומת שבעה</b> – ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':י"ט-כ"א</a> כתוב ששתי חיות מכל מין נכנסו לתיבה, ואין כל הבחנה בין החיות הטהורות לטמאות. לעומת זאת, ב<a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':ב'-ג'</a>, מתואר הציווי הא-לוהי על פיו יש להכניס לתיבה שבעה זוגות מכל מין של חיות טהורות<fn>אף על פי שנח צווה לקחת שבעה זוגות של ציפורים, סטטוס טהרתם לא מוזכר בטקסט. ראו בהמשך את הסברו של רד"צ הופמן להשמטה זו.</fn>, אך רק זוג אחד מכל מין של חיות טמאות. בדומה לכך, ב<a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ח'-ט'</a>, ישנה חלוקה בין החיות הטהורות לטמאות, אך מצויין רק שהחיות הגיעו לתיבה בזוגות. לבסוף, ב<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':ט"ו-ט"ז</a>, מצויין שהחיות הגיעו לתיבה בזוגות, אך אין שום התייחסות לסטטוס טהרתם.</li> |
− | <li><b>יום הכניסה לתיבה – </b>נדמה כי לפי <a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ז'</a> ו<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י'</a>, | + | <li><b>יום הכניסה לתיבה – </b>נדמה כי לפי <a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ז'</a> ו<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י'</a>, נח נכנס לתיבה שבעה ימים לפני תחילת המבול, בעוד מ<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"ג</a> ניתן להסיק כי הוא נכנס לתיבה רק ביום בו החל המבול.</li> |
− | <li><b>מקור המים – </b><a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"א</a>  | + | <li><b>מקור המים – </b><a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"א</a> מציין את פתיחת שערי השמיים ואת בקיעת התהומות כמקורות המים של המבול, בעוד ב<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"ב</a> מוזכרים רק גשמים.</li> |
− | <li><b>ארבעים או מאה חמישים יום – </b>שני פסוקים (<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"ב</a> ו<a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז':י"ז</a>) מתארים תקופת גשמים שארכה ארבעים יום, בעוד שני פסוקים אחרים (<a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">ז':כ"ד</a> ו<a href="Bereshit8-1-5" data-aht="source">ח':ג'</a>) | + | <li><b>ארבעים או מאה חמישים יום – </b>שני פסוקים (<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"ב</a> ו<a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז':י"ז</a>) מתארים תקופת גשמים שארכה ארבעים יום, בעוד שני פסוקים אחרים (<a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">ז':כ"ד</a> ו<a href="Bereshit8-1-5" data-aht="source">ח':ג'</a>) מתייחסים לתקופה בת מאה חמישים יום, בה מפלס המים עלה.</li> |
− | <li><b>עורב או יונה – </b>בעוד ב<a href="Bereshit8-6-14" data-aht="source">ח':ז'</a> מצויין | + | <li><b>עורב או יונה – </b>בעוד ב<a href="Bereshit8-6-14" data-aht="source">ח':ז'</a> מצויין שנח שלח עורב על מנת שיבדוק את מפלס מי המבול, ב<a href="Bereshit8-6-14" data-aht="source">ח':ח'-י"ב</a> מתואר שהוא שלח יונה.</li> |
</ul> | </ul> | ||
<h2>גישת ביקורת המקרא</h2> | <h2>גישת ביקורת המקרא</h2> | ||
− | <p>תומכי שיטת התעודות טוענים כי ישנו הסבר פשוט לכל הקשיים המצויינים לעיל. לדעתם, התורה היא פרי | + | <p>תומכי שיטת התעודות טוענים כי ישנו הסבר פשוט לכל הקשיים המצויינים לעיל. לדעתם, התורה היא פרי יצירתו של עורך (או מספר עורכים) אשר חיבר (או חיברו) יחדיו מספר גירסאות שונות לסיפור המבול, כשכל אחת מהן היוותה במקור מסמך עצמאי. על פי התיאוריה הזו, בתהליך העריכה השתמרו כלל הגירסאות השונות לסיפור, וכך נוצר טקסט רווי סתירות וכפילויות בלתי ניתנות לפתירה. למטרת הניתוח הנוכחי, אנו נשתמש באחד היישומים הפופולריים ביותר של התיאוריה הזו, זו של ר. פרידמן,<fn>ר. א. פרידמן, The Bible with Sources Revealed (ניו יורק, תשס"ג): 47-42. חסידי שיטת התעודות חלוקים לעיתים תכופות בינם לבין עצמם לגבי שיוך הפסוקים השונים למקורות השונים. אולם, רובם מסכימים לגבי רבות מן החלוקות הבסיסיות, וכן לגבי שיטות העבודה הבסיסיות.</fn> והטבלה הבאה תציג את שיטתו בחלוקת סיפור המבול למקורותיו השונים. </p> |
<table lang="he" dir="rtl"> | <table lang="he" dir="rtl"> | ||
<tr> | <tr> | ||
− | <td style="width: 50%; text-align: center;"><b>שם הוויה – | + | <td style="width: 50%; text-align: center;"><b>שם הוויה – ‏ ("non-P") "J"</b></td> |
<td style="text-align: center;"><b>שם א-להות – "P"</b></td> | <td style="text-align: center;"><b>שם א-להות – "P"</b></td> | ||
</tr> | </tr> | ||
<tr> | <tr> | ||
− | <td><b>פרק ו</b><br/>(א) וַיְהִי כִּי הֵחֵל הָאָדָם לָרֹב עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה וּבָנוֹת יֻלְּדוּ לָהֶם. (ב) וַיִּרְאוּ בְנֵי | + | <td><b>פרק ו</b><br/>(א) וַיְהִי כִּי הֵחֵל הָאָדָם לָרֹב עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה וּבָנוֹת יֻלְּדוּ לָהֶם. (ב) וַיִּרְאוּ בְנֵי הָאֱ-לֹהִים אֶת בְּנוֹת הָאָדָם כִּי טֹבֹת הֵנָּה וַיִּקְחוּ לָהֶם נָשִׁים מִכֹּל אֲשֶׁר בָּחָרוּ. (ג) וַיֹּאמֶר י״י לֹא יָדוֹן רוּחִי בָאָדָם לְעֹלָם בְּשַׁגַּם הוּא בָשָׂר וְהָיוּ יָמָיו מֵאָה וְעֶשְׂרִים שָׁנָה. (ד) הַנְּפִלִים הָיוּ בָאָרֶץ בַּיָּמִים הָהֵם וְגַם אַחֲרֵי כֵן אֲשֶׁר יָבֹאוּ בְּנֵי הָאֱ-לֹהִים אֶל בְּנוֹת הָאָדָם וְיָלְדוּ לָהֶם הֵמָּה הַגִּבֹּרִים אֲשֶׁר מֵעוֹלָם אַנְשֵׁי הַשֵּׁם. (ה) וַיַּרְא י״י כִּי רַבָּה רָעַת הָאָדָם בָּאָרֶץ וְכׇל יֵצֶר מַחְשְׁבֹת לִבּוֹ רַק רַע כׇּל הַיּוֹם. (ו) וַיִּנָּחֶם י״י כִּי עָשָׂה אֶת הָאָדָם בָּאָרֶץ וַיִּתְעַצֵּב אֶל לִבּוֹ. (ז) וַיֹּאמֶר י״י אֶמְחֶה אֶת הָאָדָם אֲשֶׁר בָּרָאתִי מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה מֵאָדָם עַד בְּהֵמָה עַד רֶמֶשׂ וְעַד עוֹף הַשָּׁמָיִם כִּי נִחַמְתִּי כִּי עֲשִׂיתִם. (ח) וְנֹחַ מָצָא חֵן בְּעֵינֵי י״י.</td> |
− | <td><b>פרק ו</b><br/>(ט) נֹחַ אִישׁ צַדִּיק תָּמִים הָיָה בְּדֹרֹתָיו אֶת | + | <td><b>פרק ו</b><br/>(ט) נֹחַ אִישׁ צַדִּיק תָּמִים הָיָה בְּדֹרֹתָיו אֶת הָאֱ-לֹהִים הִתְהַלֶּךְ נֹחַ. (י) וַיּוֹלֶד נֹחַ שְׁלֹשָׁה בָנִים אֶת שֵׁם אֶת חָם וְאֶת יָפֶת. (יא) וַתִּשָּׁחֵת הָאָרֶץ לִפְנֵי הָאֱ-לֹהִים וַתִּמָּלֵא הָאָרֶץ חָמָס. (יב) וַיַּרְא אֱ-לֹהִים אֶת הָאָרֶץ וְהִנֵּה נִשְׁחָתָה כִּי הִשְׁחִית כׇּל בָּשָׂר אֶת דַּרְכּוֹ עַל הָאָרֶץ. (יג) וַיֹּאמֶר אֱ-לֹהִים לְנֹחַ קֵץ כׇּל בָּשָׂר בָּא לְפָנַי כִּי מָלְאָה הָאָרֶץ חָמָס מִפְּנֵיהֶם וְהִנְנִי מַשְׁחִיתָם אֶת הָאָרֶץ. (יד) עֲשֵׂה לְךָ תֵּבַת עֲצֵי גֹפֶר קִנִּים תַּעֲשֶׂה אֶת הַתֵּבָה וְכָפַרְתָּ אֹתָהּ מִבַּיִת וּמִחוּץ בַּכֹּפֶר. (טו) וְזֶה אֲשֶׁר תַּעֲשֶׂה אֹתָהּ שְׁלֹשׁ מֵאוֹת אַמָּה אֹרֶךְ הַתֵּבָה חֲמִשִּׁים אַמָּה רׇחְבָּהּ וּשְׁלֹשִׁים אַמָּה קוֹמָתָהּ. (טז) צֹהַר תַּעֲשֶׂה לַתֵּבָה וְאֶל אַמָּה תְּכַלֶּנָּה מִלְמַעְלָה וּפֶתַח הַתֵּבָה בְּצִדָּהּ תָּשִׂים תַּחְתִּיִּם שְׁנִיִּם וּשְׁלִשִׁים תַּעֲשֶׂהָ. (יז) וַאֲנִי הִנְנִי מֵבִיא אֶת הַמַּבּוּל מַיִם עַל הָאָרֶץ לְשַׁחֵת כׇּל בָּשָׂר אֲשֶׁר בּוֹ רוּחַ חַיִּים מִתַּחַת הַשָּׁמָיִם כֹּל אֲשֶׁר בָּאָרֶץ יִגְוָע. (יח) וַהֲקִמֹתִי אֶת בְּרִיתִי אִתָּךְ וּבָאתָ אֶל הַתֵּבָה אַתָּה וּבָנֶיךָ וְאִשְׁתְּךָ וּנְשֵׁי בָנֶיךָ אִתָּךְ. (יט) וּמִכׇּל הָחַי מִכׇּל בָּשָׂר שְׁנַיִם מִכֹּל תָּבִיא אֶל הַתֵּבָה לְהַחֲיֹת אִתָּךְ זָכָר וּנְקֵבָה יִהְיוּ. (כ) מֵהָעוֹף לְמִינֵהוּ וּמִן הַבְּהֵמָה לְמִינָהּ מִכֹּל רֶמֶשׂ הָאֲדָמָה לְמִינֵהוּ שְׁנַיִם מִכֹּל יָבֹאוּ אֵלֶיךָ לְהַחֲיוֹת. (כא) וְאַתָּה קַח לְךָ מִכׇּל מַאֲכָל אֲשֶׁר יֵאָכֵל וְאָסַפְתָּ אֵלֶיךָ וְהָיָה לְךָ וְלָהֶם לְאׇכְלָה. (כב) וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים כֵּן עָשָׂה.</td> |
</tr> | </tr> | ||
<tr> | <tr> | ||
<td><b>פרק ז</b><br/>(א) וַיֹּאמֶר י״י לְנֹחַ בֹּא אַתָּה וְכׇל בֵּיתְךָ אֶל הַתֵּבָה כִּי אֹתְךָ רָאִיתִי צַדִּיק לְפָנַי בַּדּוֹר הַזֶּה. (ב) מִכֹּל הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה תִּקַּח לְךָ שִׁבְעָה שִׁבְעָה אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר לֹא טְהֹרָה הִוא שְׁנַיִם אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ. (ג) גַּם מֵעוֹף הַשָּׁמַיִם שִׁבְעָה שִׁבְעָה זָכָר וּנְקֵבָה לְחַיּוֹת זֶרַע עַל פְּנֵי כׇל הָאָרֶץ. (ד) כִּי לְיָמִים עוֹד שִׁבְעָה אָנֹכִי מַמְטִיר עַל הָאָרֶץ אַרְבָּעִים יוֹם וְאַרְבָּעִים לָיְלָה וּמָחִיתִי אֶת כׇּל הַיְקוּם אֲשֶׁר עָשִׂיתִי מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה. (ה) וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּהוּ י״י.<br/>(ז) וַיָּבֹא נֹחַ וּבָנָיו וְאִשְׁתּוֹ וּנְשֵׁי בָנָיו אִתּוֹ אֶל הַתֵּבָה מִפְּנֵי מֵי הַמַּבּוּל.<br/>(י) וַיְהִי לְשִׁבְעַת הַיָּמִים וּמֵי הַמַּבּוּל הָיוּ עַל הָאָרֶץ.<br/>(יב) וַיְהִי הַגֶּשֶׁם עַל הָאָרֶץ אַרְבָּעִים יוֹם וְאַרְבָּעִים לָיְלָה.<br/>(טז) וַיִּסְגֹּר י״י בַּעֲדוֹ. (יז) וַיְהִי הַמַּבּוּל אַרְבָּעִים יוֹם עַל הָאָרֶץ וַיִּרְבּוּ הַמַּיִם וַיִּשְׂאוּ אֶת הַתֵּבָה וַתָּרׇם מֵעַל הָאָרֶץ. (יח) וַיִּגְבְּרוּ הַמַּיִם וַיִּרְבּוּ מְאֹד עַל הָאָרֶץ וַתֵּלֶךְ הַתֵּבָה עַל פְּנֵי הַמָּיִם. (יט) וְהַמַּיִם גָּבְרוּ מְאֹד מְאֹד עַל הָאָרֶץ וַיְכֻסּוּ כׇּל הֶהָרִים הַגְּבֹהִים אֲשֶׁר תַּחַת כׇּל הַשָּׁמָיִם. (כ) חֲמֵשׁ עֶשְׂרֵה אַמָּה מִלְמַעְלָה גָּבְרוּ הַמָּיִם וַיְכֻסּוּ הֶהָרִים.<br/>(כב) כֹּל אֲשֶׁר נִשְׁמַת רוּחַ חַיִּים בְּאַפָּיו מִכֹּל אֲשֶׁר בֶּחָרָבָה מֵתוּ. (כג) וַיִּמַח אֶת כׇּל הַיְקוּם אֲשֶׁר עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה מֵאָדָם עַד בְּהֵמָה עַד רֶמֶשׂ וְעַד עוֹף הַשָּׁמַיִם וַיִּמָּחוּ מִן הָאָרֶץ וַיִּשָּׁאֶר אַךְ נֹחַ וַאֲשֶׁר אִתּוֹ בַּתֵּבָה.</td> | <td><b>פרק ז</b><br/>(א) וַיֹּאמֶר י״י לְנֹחַ בֹּא אַתָּה וְכׇל בֵּיתְךָ אֶל הַתֵּבָה כִּי אֹתְךָ רָאִיתִי צַדִּיק לְפָנַי בַּדּוֹר הַזֶּה. (ב) מִכֹּל הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה תִּקַּח לְךָ שִׁבְעָה שִׁבְעָה אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר לֹא טְהֹרָה הִוא שְׁנַיִם אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ. (ג) גַּם מֵעוֹף הַשָּׁמַיִם שִׁבְעָה שִׁבְעָה זָכָר וּנְקֵבָה לְחַיּוֹת זֶרַע עַל פְּנֵי כׇל הָאָרֶץ. (ד) כִּי לְיָמִים עוֹד שִׁבְעָה אָנֹכִי מַמְטִיר עַל הָאָרֶץ אַרְבָּעִים יוֹם וְאַרְבָּעִים לָיְלָה וּמָחִיתִי אֶת כׇּל הַיְקוּם אֲשֶׁר עָשִׂיתִי מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה. (ה) וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּהוּ י״י.<br/>(ז) וַיָּבֹא נֹחַ וּבָנָיו וְאִשְׁתּוֹ וּנְשֵׁי בָנָיו אִתּוֹ אֶל הַתֵּבָה מִפְּנֵי מֵי הַמַּבּוּל.<br/>(י) וַיְהִי לְשִׁבְעַת הַיָּמִים וּמֵי הַמַּבּוּל הָיוּ עַל הָאָרֶץ.<br/>(יב) וַיְהִי הַגֶּשֶׁם עַל הָאָרֶץ אַרְבָּעִים יוֹם וְאַרְבָּעִים לָיְלָה.<br/>(טז) וַיִּסְגֹּר י״י בַּעֲדוֹ. (יז) וַיְהִי הַמַּבּוּל אַרְבָּעִים יוֹם עַל הָאָרֶץ וַיִּרְבּוּ הַמַּיִם וַיִּשְׂאוּ אֶת הַתֵּבָה וַתָּרׇם מֵעַל הָאָרֶץ. (יח) וַיִּגְבְּרוּ הַמַּיִם וַיִּרְבּוּ מְאֹד עַל הָאָרֶץ וַתֵּלֶךְ הַתֵּבָה עַל פְּנֵי הַמָּיִם. (יט) וְהַמַּיִם גָּבְרוּ מְאֹד מְאֹד עַל הָאָרֶץ וַיְכֻסּוּ כׇּל הֶהָרִים הַגְּבֹהִים אֲשֶׁר תַּחַת כׇּל הַשָּׁמָיִם. (כ) חֲמֵשׁ עֶשְׂרֵה אַמָּה מִלְמַעְלָה גָּבְרוּ הַמָּיִם וַיְכֻסּוּ הֶהָרִים.<br/>(כב) כֹּל אֲשֶׁר נִשְׁמַת רוּחַ חַיִּים בְּאַפָּיו מִכֹּל אֲשֶׁר בֶּחָרָבָה מֵתוּ. (כג) וַיִּמַח אֶת כׇּל הַיְקוּם אֲשֶׁר עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה מֵאָדָם עַד בְּהֵמָה עַד רֶמֶשׂ וְעַד עוֹף הַשָּׁמַיִם וַיִּמָּחוּ מִן הָאָרֶץ וַיִּשָּׁאֶר אַךְ נֹחַ וַאֲשֶׁר אִתּוֹ בַּתֵּבָה.</td> | ||
− | <td><b>פרק ז</b><br/>(ח) מִן הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר אֵינֶנָּה טְהֹרָה וּמִן הָעוֹף וְכֹל אֲשֶׁר רֹמֵשׂ עַל הָאֲדָמָה. (ט) שְׁנַיִם שְׁנַיִם בָּאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה זָכָר וּנְקֵבָה כַּאֲשֶׁר צִוָּה | + | <td><b>פרק ז</b><br/>(ח) מִן הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר אֵינֶנָּה טְהֹרָה וּמִן הָעוֹף וְכֹל אֲשֶׁר רֹמֵשׂ עַל הָאֲדָמָה. (ט) שְׁנַיִם שְׁנַיִם בָּאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה זָכָר וּנְקֵבָה כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֱ-לֹהִים אֶת נֹחַ.<br/>(יא) בִּשְׁנַת שֵׁשׁ מֵאוֹת שָׁנָה לְחַיֵּי נֹחַ בַּחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי בְּשִׁבְעָה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ בַּיּוֹם הַזֶּה נִבְקְעוּ כׇּל מַעְיְנֹת תְּהוֹם רַבָּה וַאֲרֻבֹּת הַשָּׁמַיִם נִפְתָּחוּ.<br/>(יג) בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה בָּא נֹחַ וְשֵׁם וְחָם וָיֶפֶת בְּנֵי נֹחַ וְאֵשֶׁת נֹחַ וּשְׁלֹשֶׁת נְשֵׁי בָנָיו אִתָּם אֶל הַתֵּבָה. (יד) הֵמָּה וְכׇל הַחַיָּה לְמִינָהּ וְכׇל הַבְּהֵמָה לְמִינָהּ וְכׇל הָרֶמֶשׂ הָרֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ לְמִינֵהוּ וְכׇל הָעוֹף לְמִינֵהוּ כֹּל צִפּוֹר כׇּל כָּנָף. (טו) וַיָּבֹאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה שְׁנַיִם שְׁנַיִם מִכׇּל הַבָּשָׂר אֲשֶׁר בּוֹ רוּחַ חַיִּים. (טז) וְהַבָּאִים זָכָר וּנְקֵבָה מִכׇּל בָּשָׂר בָּאוּ כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים<br/>(כא) וַיִּגְוַע כׇּל בָּשָׂר הָרֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ בָּעוֹף וּבַבְּהֵמָה וּבַחַיָּה וּבְכׇל הַשֶּׁרֶץ הַשֹּׁרֵץ עַל הָאָרֶץ וְכֹל הָאָדָם.<br/>(כד) וַיִּגְבְּרוּ הַמַּיִם עַל הָאָרֶץ חֲמִשִּׁים וּמְאַת יוֹם.</td> |
</tr> | </tr> | ||
<tr> | <tr> | ||
<td><b>פרק ח</b><br/>(ב) וַיִּכָּלֵא הַגֶּשֶׁם מִן הַשָּׁמָיִם. (ג) וַיָּשֻׁבוּ הַמַּיִם מֵעַל הָאָרֶץ הָלוֹךְ וָשׁוֹב<br/>(ו) וַיְהִי מִקֵּץ אַרְבָּעִים יוֹם וַיִּפְתַּח נֹחַ אֶת חַלּוֹן הַתֵּבָה אֲשֶׁר עָשָׂה.<br/>(ח) וַיְשַׁלַּח אֶת הַיּוֹנָה מֵאִתּוֹ לִרְאוֹת הֲקַלּוּ הַמַּיִם מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה. (ט) וְלֹא מָצְאָה הַיּוֹנָה מָנוֹחַ לְכַף רַגְלָהּ וַתָּשׇׁב אֵלָיו אֶל הַתֵּבָה כִּי מַיִם עַל פְּנֵי כָל הָאָרֶץ וַיִּשְׁלַח יָדוֹ וַיִּקָּחֶהָ וַיָּבֵא אֹתָהּ אֵלָיו אֶל הַתֵּבָה. (י) וַיָּחֶל עוֹד שִׁבְעַת יָמִים אֲחֵרִים וַיֹּסֶף שַׁלַּח אֶת הַיּוֹנָה מִן הַתֵּבָה. (יא) וַתָּבֹא אֵלָיו הַיּוֹנָה לְעֵת עֶרֶב וְהִנֵּה עֲלֵה זַיִת טָרָף בְּפִיהָ וַיֵּדַע נֹחַ כִּי קַלּוּ הַמַּיִם מֵעַל הָאָרֶץ. (יב) וַיִּיָּחֶל עוֹד שִׁבְעַת יָמִים אֲחֵרִים וַיְשַׁלַּח אֶת הַיּוֹנָה וְלֹא יָסְפָה שׁוּב אֵלָיו עוֹד.<br/>(יג) וַיָּסַר נֹחַ אֶת מִכְסֵה הַתֵּבָה וַיַּרְא וְהִנֵּה חָרְבוּ פְּנֵי הָאֲדָמָה.<br/>(כ) וַיִּבֶן נֹחַ מִזְבֵּחַ לַי״י וַיִּקַּח מִכֹּל הַבְּהֵמָה הַטְּהֹרָה וּמִכֹּל הָעוֹף הַטָּהוֹר וַיַּעַל עֹלֹת בַּמִּזְבֵּחַ. (כא) וַיָּרַח י״י אֶת רֵיחַ הַנִּיחֹחַ וַיֹּאמֶר י״י אֶל לִבּוֹ לֹא אֹסִף לְקַלֵּל עוֹד אֶת הָאֲדָמָה בַּעֲבוּר הָאָדָם כִּי יֵצֶר לֵב הָאָדָם רַע מִנְּעֻרָיו וְלֹא אֹסִף עוֹד לְהַכּוֹת אֶת כׇּל חַי כַּאֲשֶׁר עָשִׂיתִי. (כב) עֹד כׇּל יְמֵי הָאָרֶץ זֶרַע וְקָצִיר וְקֹר וָחֹם וְקַיִץ וָחֹרֶף וְיוֹם וָלַיְלָה לֹא יִשְׁבֹּתוּ.</td> | <td><b>פרק ח</b><br/>(ב) וַיִּכָּלֵא הַגֶּשֶׁם מִן הַשָּׁמָיִם. (ג) וַיָּשֻׁבוּ הַמַּיִם מֵעַל הָאָרֶץ הָלוֹךְ וָשׁוֹב<br/>(ו) וַיְהִי מִקֵּץ אַרְבָּעִים יוֹם וַיִּפְתַּח נֹחַ אֶת חַלּוֹן הַתֵּבָה אֲשֶׁר עָשָׂה.<br/>(ח) וַיְשַׁלַּח אֶת הַיּוֹנָה מֵאִתּוֹ לִרְאוֹת הֲקַלּוּ הַמַּיִם מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה. (ט) וְלֹא מָצְאָה הַיּוֹנָה מָנוֹחַ לְכַף רַגְלָהּ וַתָּשׇׁב אֵלָיו אֶל הַתֵּבָה כִּי מַיִם עַל פְּנֵי כָל הָאָרֶץ וַיִּשְׁלַח יָדוֹ וַיִּקָּחֶהָ וַיָּבֵא אֹתָהּ אֵלָיו אֶל הַתֵּבָה. (י) וַיָּחֶל עוֹד שִׁבְעַת יָמִים אֲחֵרִים וַיֹּסֶף שַׁלַּח אֶת הַיּוֹנָה מִן הַתֵּבָה. (יא) וַתָּבֹא אֵלָיו הַיּוֹנָה לְעֵת עֶרֶב וְהִנֵּה עֲלֵה זַיִת טָרָף בְּפִיהָ וַיֵּדַע נֹחַ כִּי קַלּוּ הַמַּיִם מֵעַל הָאָרֶץ. (יב) וַיִּיָּחֶל עוֹד שִׁבְעַת יָמִים אֲחֵרִים וַיְשַׁלַּח אֶת הַיּוֹנָה וְלֹא יָסְפָה שׁוּב אֵלָיו עוֹד.<br/>(יג) וַיָּסַר נֹחַ אֶת מִכְסֵה הַתֵּבָה וַיַּרְא וְהִנֵּה חָרְבוּ פְּנֵי הָאֲדָמָה.<br/>(כ) וַיִּבֶן נֹחַ מִזְבֵּחַ לַי״י וַיִּקַּח מִכֹּל הַבְּהֵמָה הַטְּהֹרָה וּמִכֹּל הָעוֹף הַטָּהוֹר וַיַּעַל עֹלֹת בַּמִּזְבֵּחַ. (כא) וַיָּרַח י״י אֶת רֵיחַ הַנִּיחֹחַ וַיֹּאמֶר י״י אֶל לִבּוֹ לֹא אֹסִף לְקַלֵּל עוֹד אֶת הָאֲדָמָה בַּעֲבוּר הָאָדָם כִּי יֵצֶר לֵב הָאָדָם רַע מִנְּעֻרָיו וְלֹא אֹסִף עוֹד לְהַכּוֹת אֶת כׇּל חַי כַּאֲשֶׁר עָשִׂיתִי. (כב) עֹד כׇּל יְמֵי הָאָרֶץ זֶרַע וְקָצִיר וְקֹר וָחֹם וְקַיִץ וָחֹרֶף וְיוֹם וָלַיְלָה לֹא יִשְׁבֹּתוּ.</td> | ||
− | <td><b>פרק ח</b><br/>(א) וַיִּזְכֹּר | + | <td><b>פרק ח</b><br/>(א) וַיִּזְכֹּר אֱ-לֹהִים אֶת נֹחַ וְאֵת כׇּל הַחַיָּה וְאֶת כׇּל הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר אִתּוֹ בַּתֵּבָה וַיַּעֲבֵר אֱ-לֹהִים רוּחַ עַל הָאָרֶץ וַיָּשֹׁכּוּ הַמָּיִם. (ב) וַיִּסָּכְרוּ מַעְיְנֹת תְּהוֹם וַאֲרֻבֹּת הַשָּׁמָיִם<br/>(ג) וַיַּחְסְרוּ הַמַּיִם מִקְצֵה חֲמִשִּׁים וּמְאַת יוֹם. (ד) וַתָּנַח הַתֵּבָה בַּחֹדֶשׁ הַשְּׁבִיעִי בְּשִׁבְעָה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ עַל הָרֵי אֲרָרָט. (ה) וְהַמַּיִם הָיוּ הָלוֹךְ וְחָסוֹר עַד הַחֹדֶשׁ הָעֲשִׂירִי בָּעֲשִׂירִי בְּאֶחָד לַחֹדֶשׁ נִרְאוּ רָאשֵׁי הֶהָרִים.<br/>(ז) וַיְשַׁלַּח אֶת הָעֹרֵב וַיֵּצֵא יָצוֹא וָשׁוֹב עַד יְבֹשֶׁת הַמַּיִם מֵעַל הָאָרֶץ.<br/>(יג) וַיְהִי בְּאַחַת וְשֵׁשׁ מֵאוֹת שָׁנָה בָּרִאשׁוֹן בְּאֶחָד לַחֹדֶשׁ חָרְבוּ הַמַּיִם מֵעַל הָאָרֶץ<br/>(יד) וּבַחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי בְּשִׁבְעָה וְעֶשְׂרִים יוֹם לַחֹדֶשׁ יָבְשָׁה הָאָרֶץ. (טו) וַיְדַבֵּר אֱ-לֹהִים אֶל נֹחַ לֵאמֹר. (טז) צֵא מִן הַתֵּבָה אַתָּה וְאִשְׁתְּךָ וּבָנֶיךָ וּנְשֵׁי בָנֶיךָ אִתָּךְ. (יז) כׇּל הַחַיָּה אֲשֶׁר אִתְּךָ מִכׇּל בָּשָׂר בָּעוֹף וּבַבְּהֵמָה וּבְכׇל הָרֶמֶשׂ הָרֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ [הַיְצֵא] (הוצא) אִתָּךְ וְשָׁרְצוּ בָאָרֶץ וּפָרוּ וְרָבוּ עַל הָאָרֶץ. (יח) וַיֵּצֵא נֹחַ וּבָנָיו וְאִשְׁתּוֹ וּנְשֵׁי בָנָיו אִתּוֹ. (יט) כׇּל הַחַיָּה כׇּל הָרֶמֶשׂ וְכׇל הָעוֹף כֹּל רוֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ לְמִשְׁפְּחֹתֵיהֶם יָצְאוּ מִן הַתֵּבָה.</td> |
</tr> | </tr> | ||
</table> | </table> | ||
− | <p>על פי חלוקה זו, ישנם שני סיפורי מבול שונים, גרסת " | + | <p>על פי חלוקה זו, ישנם שני סיפורי מבול שונים, גרסת "J" אשר מתארת גשמים זועמים הנמשכים ארבעים יום, וגרסת "P", אשר מתארת מבול הנמשך כמעט שנה.<fn>פרידמן משייך את <a href="Bereshit5-32" data-aht="source">ה':ל"ב</a> ("וַיְהִי נֹחַ בֶּן חֲמֵשׁ מֵאוֹת שָׁנָה וַיּוֹלֶד נֹחַ אֶת שֵׁם אֶת חָם וְאֶת יָפֶת") ואת <a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ו'</a> ("וְנֹחַ בֶּן שֵׁשׁ מֵאוֹת שָׁנָה וְהַמַּבּוּל הָיָה מַיִם עַל הָאָרֶץ") למקור "ספר רשומות" נוסף, ואת שלושת המילים הראשונות ב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו':ט'</a> ("אֵלֶּה תּוֹלְדֹת נֹחַ") לעורך.</fn> על ידי חלוקת הטקסט המקראי למספר מקורות, מבקרי המקרא מנסים להסביר את הכפילויות ואת הסתירות הבאות:</p> |
<p><span style="color: #800000;"><b>כפילויות</b></span></p> | <p><span style="color: #800000;"><b>כפילויות</b></span></p> | ||
<ul> | <ul> | ||
− | <li><b>בני | + | <li><b>בני נח – </b>איזכור אחד (<a href="Bereshit5-32" data-aht="source">ה׳:ל״ב</a>) משוייך לעורך, בעוד השני (<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו׳:י'</a>) מזוהה עם המקור "P".</li> |
− | <li><b> | + | <li><b>שחיתות המין האנושי וההחלטה להשמיד – </b>הפעם הראשונה בה מוזכרים עניינים אלו (<a href="Bereshit6-1-8" data-aht="source">ו׳:א׳-ח׳</a>) משוייכת ל"J", בעוד השנייה (<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו׳:ט׳-י״ג</a>) משוייכת ל"P".</li> |
− | <li><b>הציווי להיכנס לתיבה</b> – | + | <li><b>הציווי להיכנס לתיבה</b> – תיאוריה זו מבחינה בין שני הציוויים הא-לוהיים לגבי הכניסה לתיבה, כשהאחד (<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו׳:י״ז-כ״ב</a>) מזוהה עם "P" והשני (<a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז׳:א׳-ה׳</a>) עם "J".</li> |
− | <li><b>היענותו של | + | <li><b>היענותו של נח – </b>נח נכנס לתיבה רק פעם אחת בכל אחד מן המקורות, מאחר ו<a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז׳:ז'</a> מזוהה עם "J" ו<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז׳:י"ג</a> עם "P" (<a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">ז':כ"ד</a>).</li> |
− | <li><b>שיטפונות – </b>האיזכורים המרובים לעליית מפלס המים נחלקים בין המקורות השונים, כשחלקם מזוהים עם " | + | <li><b>שיטפונות – </b>האיזכורים המרובים לעליית מפלס המים נחלקים בין המקורות השונים, כשחלקם מזוהים עם "J" (<a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז':י"ח-כ'</a>) וחלקם עם "P" (<a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">ז':כ"ד</a>). </li> |
− | <li><b>מוות – </b> | + | <li><b>מוות – </b>החזרתיות בדבר מותם של כל היצורים הרבים מופחתת מאחר והפסוקים מתחלקים בין "P" (<a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">ז':כ"א</a>) ל"J" (<a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">ז':כ"ב-כ"ג</a>).</li> |
</ul> | </ul> | ||
<p><span style="color: #800000;"><b>סתירות</b></span></p> | <p><span style="color: #800000;"><b>סתירות</b></span></p> | ||
<ul> | <ul> | ||
− | <li><b>שניים לעומת שבעה</b> – | + | <li><b>שניים לעומת שבעה</b> – המקור "P" מוצג כמשמר מסורת על פיה רק שניים מכל מין ניצלו (<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':י"ט-כ"א</a>, <a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ח'-ט'</a>, <a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':ט"ו-ט"ז</a>), בעוד שמסמך "J" מבחין בין חיות טהורות לטמאות (<a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':ב'-ג'</a>). </li> |
− | <li><b>יום הכניסה לתיבה – </b>רק לפי " | + | <li><b>יום הכניסה לתיבה – </b>רק לפי "J" נח נכנס לתיבה שבעה ימים לפני תחילת הגשמים (<a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ז'</a> ו<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י'</a>). לפי המקור "P", הוא נכנס לתיבה רק ביום בו התחילו הגשמים ממש (<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"ג</a>).</li> |
− | <li><b>מקור המים ואורך המבול –</b> המקורות חלוקים ביניהם באשר למקור | + | <li><b>מקור המים ואורך המבול –</b> המקורות חלוקים ביניהם באשר למקור המבול ולאורכו. בעוד "J" מתאר את המבול כירידת גשמים (<a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':ד'</a>,<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">י"ב</a>), "P" מתאר אותו כמעיינות העולות על גדותיהן<b> (</b><a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"א</a>). ב"J" הגשמים ארכו ארבעים יום (<a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':ד'</a>,<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">י"ב</a>, ו<a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">י"ז</a>), בעוד ב"P" המבול נמשך יותר ממאה חמישים יום (<a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">ז':כ"ד</a> ו<a href="Bereshit8-1-5" data-aht="source">ח':ג'</a>). </li> |
− | <li><b>עורב או יונה – </b>רק ב" | + | <li><b>עורב או יונה – </b>רק ב"J" נח שולח יונה (ב<a href="Bereshit8-6-14" data-aht="source">ח':ח'-י"ב</a>). במסמך "P" הוא שולח עורב (<a href="Bereshit8-6-14" data-aht="source">ח':ז'</a>). </li> |
</ul> | </ul> | ||
<h2>נקודות חולשה בגישת ביקורת המקרא<br/></h2> | <h2>נקודות חולשה בגישת ביקורת המקרא<br/></h2> | ||
− | <p>הערה מקדימה: הניתוח בחלק זה מתייחס אך ורק לבעיות טקסטואליות הטבועות ביישום שיטת התעודות על סיפור המבול. הניתוח אינו מתייחס לבעיות המתעוררות מאי-ההתאמה התיאולוגית שבין גישת ביקורת המקרא לבין המקור הא-לוהי של התורה. | + | <p>הערה מקדימה: הניתוח בחלק זה מתייחס אך ורק לבעיות טקסטואליות הטבועות ביישום שיטת התעודות על סיפור המבול. הניתוח אינו מתייחס לבעיות המתעוררות מאי-ההתאמה התיאולוגית שבין גישת ביקורת המקרא לבין המקור הא-לוהי של התורה. יתר על כן, הניתוח אינו מתייחס לחולשות בשיטת הניתוח של ביקורת המקרא באופן כללי. אי"ה, נושאים אלו יעלו לדיון במאמרים נפרדים באתר.</p> |
<p><span style="color: #800000;"><b>נותרות כפילויות</b></span></p> | <p><span style="color: #800000;"><b>נותרות כפילויות</b></span></p> | ||
− | <p> | + | <p>גם לאחר החלוקה למקורות נפרדים, נותרות כפילויות רבות בכל אחד מן המקורות בפני עצמו, דבר המחליש רבות את הטענה כי הכפילויות הללו הן תוצאת מיזוג בין מקורות שונים. הנה כמה דוגמאות:</p> |
<ul> | <ul> | ||
− | <li><b>היענותו של | + | <li><b>היענותו של נח – </b>במקור "P", נותרים איזכורים רבים לכך שנח עשה את שה' הטיל עליו לעשות. ראשית, ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':כ"ב</a> מצויינת היענותו של נח במונחים כלליים: "וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים". לאחר מכן, הן ב<a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ח'-ט'</a>, והן ב<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"ד-ט"ו</a>, מתוארים פרטי ההיענות הזו, ומתואר פעמיים כיצד החיות נכנסו לתיבה. כל אחת מן הפיסקאות הללו מסתיימת בעובדה שנח עשה את שה' ציווה אותו לעשות:"כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֱ-לֹהִים אֶת נֹחַ"‎ / "כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים".‎<fn>להרחבה בנושא, ראו יהושע ברמן, Inconsistency in the Torah: Ancient Literary Convention and the Limits of Source Criticism, (ניו יורק, תשע"ז): 268-236, אשר משתמש בכפילויות הללו לצד כמה נוספות, כחלק מטענתו כנגד תקפות שיטת התעודות.</fn> </li> |
− | <li><b>ארבעים יום – </b>במקור " | + | <li><b>ארבעים יום – </b>במקור "J" נותרת התייחסות כפולה לכך שתקופת הגשמים ארכה ארבעים יום, הן ב<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"ב</a>, והן ב<a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז׳:י״ז</a>. כאשר בוחנים את המקור "J" בנפרד, נמצא כי האמירות הללו ממוקמות במרחק חצי פסוק זו מזו, כך שהכפילות מבלבלת עוד יותר.</li> |
− | <li><b>עליית מפלס המים והתיבה</b> – גם | + | <li><b>עליית מפלס המים והתיבה</b> – גם הציון הכפול של עליית המים לא נפתר באמצעות החלוקה למקורות שונים. המקור "J" מציין עובדה זו כמה וכמה פעמים ב<a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז':י"ח-כ'</a>. יתר על כן, מצויין פעמים בחלק זה שהמים הרימו את התיבה (<a href="Bereshit7-17-20" data-aht="source">ז':י"ז-י"ח</a>).</li> |
− | <li><b>האדמה מתייבשת – </b>המקור " | + | <li><b>האדמה מתייבשת – </b>המקור "P", מציין פעמיים שהאדמה התייבשה, הן ב<a href="Bereshit8-6-14" data-aht="source">ח':י"ג</a>, והן ב<a href="Bereshit8-6-14" data-aht="source">ח':י"ד</a>.<fn>ראו מאמרו של ר' אריה קלפר, <a href="http://www.torahleadership.org/categories/who_wrote_the_torah_6.doc">"Who Wrote the Torah"</a>, שם הוא נותן דוגמאות למקומות נוספים בהם המקור "P" חוזר על עצמו כמה פעמים באותו הפסוק, או בפסוקים סמוכים. בין היתר:<br/> |
<ul> | <ul> | ||
− | <li>שני חצאי הפסוק ב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">בראשית ו':ט'</a> מתייחסים לצדיקותו של | + | <li>שני חצאי הפסוק ב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">בראשית ו':ט'</a> מתייחסים לצדיקותו של נח.</li> |
<li> ישנו ציון כפול של שחיטות העולם ב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו':י"א</a> וב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו':י"ב</a>.</li> | <li> ישנו ציון כפול של שחיטות העולם ב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו':י"א</a> וב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו':י"ב</a>.</li> | ||
− | <li>הן ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':י"ט</a> והן ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':כ'</a>, מצויין שהחיות | + | <li>הן ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':י"ט</a> והן ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':כ'</a>, מצויין שהחיות הגיעו לתיבה בזוגות.</li> |
− | <li><a href="Bereshit9-1-17" data-aht="source">בראשית ט׳:א׳-י״ז</a> מכילה חזרות רבות על כמעט כל הפרטים הנמצאים ביחידה זו, לרבות הבטחת הפריון (ט':א',ז'), שמירת הברית (ט':ט'-י',י"א,י"ז), | + | <li><a href="Bereshit9-1-17" data-aht="source">בראשית ט׳:א׳-י״ז</a> מכילה חזרות רבות על כמעט כל הפרטים הנמצאים ביחידה זו, לרבות הבטחת הפריון (ט':א',ז'), שמירת הברית (ט':ט'-י',י"א,י"ז), הקשת כסימן (ט':י"ג,י"ד,ט"ז,י"ז) וזכירת הברית על ידי ה' (ט':ט"ו,ט"ז).</li> |
</ul></fn></li> | </ul></fn></li> | ||
</ul> | </ul> | ||
<p><span style="color: #800000;"><b>מקורות לא ברורים ועריכה לא עקבית</b></span></p> | <p><span style="color: #800000;"><b>מקורות לא ברורים ועריכה לא עקבית</b></span></p> | ||
− | <p> | + | <p>לא רק ששיטת התעודות נכשלת בניסיונה לספק הסבר לכל הכפילויות שבפסוקים, היא גם יוצרת בעיות חדשות על הדרך. חלוקת הטקסט המקראי למקורות נפרדים, יוצרת פערי הבנה בכל אחד מן המקורות הללו, מאחר ועובדות מסויימות חסרות בכל אחד ממסמכי המקור הנבחנים בנפרד. כתוצאה מכך, לעיתים קרובות, הטקסטים המשחוזרים אינם ברורים לקורא. לדוגמא:<fn>ראו גם י. ברמן, Inconsistency in the Torah, ור' קלפר (מצויינים לעיל), המתייחסים לכמה מן הדוגמאות שבהמשך.</fn></p> |
<ul> | <ul> | ||
− | <li>במקור " | + | <li>במקור "J", אין שום התייחסות לבניית התיבה, ו<b>התיבה מופיעה</b> כמו משום מקום ב<a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז׳:א׳</a>, כאשר ה' מצווה את נח להיכנס אליה. </li> |
− | <li>במקור " | + | <li>במקור "P", ההתייחסות לחיות <b>טהורות ולא טהורות</b> ב<a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ח'</a> מיותרת. על פי מקור זה, נכנסו לתיבה זוג מכל מין של חיה, ללא כל קשר לסטטוס טהרתם, ולכן לא ברור מדוע ישנו צורך להבדיל בין החיות הטהורות לטמאות.</li> |
− | <li>מהשחבור שתיאוריה זו מבצעת ל<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':ט"ז</a>, עולה כי לביטוי <b>"וַיִּסְגֹּר ה' בַּעֲדוֹ"</b> במקור " | + | <li>מהשחבור שתיאוריה זו מבצעת ל<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':ט"ז</a>, עולה כי חסרה מילה מקדימה לביטוי <b>"וַיִּסְגֹּר ה' בַּעֲדוֹ"</b> במקור "J", כאשר זה נבחן במבודד. מאחר והביטוי כבר לא מופיע לאחר כניסת נח לתיבה, הביטוי נראה חסר כל היגיון.</li> |
− | <li>ב" | + | <li>ב"P", קשה להבין את שליחת <b>העורב</b> של נח, לאור זאת שאין במקור זה אף תיאור של העורב בוחן את האדמה. הביטוי נותר חסר הקשר ומטרתו בפסוקים אינה ברורה.</li> |
− | <li>ב" | + | <li>ב"J", נח שולח <b>יונה</b> לבחון את האדמה לאחר "ארבעים ימי גשמים", וגם כאן התיאור חסר היגיון. מאחר והמקור אינו מציין הפחתה הדרגתית בגובה המים, יש לקרוא את הסיפור כאילו מיד לאחר שנפסקו הגשמים, נח מניח כי היונה תמצא אדמה יבשה, הנחה מוזרה ולא מציאותית בעליל.<fn>בסיפור המקראי המלא, מן ההקשר הכולל של הפסוק ניתן להסיק כי תקופת ארבעים הימים אינה תקופת גשמים, אלא תקופה נפרדת בת ארבעים יום המתרחשת מאוחר יותר בתורה.</fn></li> |
− | <li>במקרים אחרים, סידור הסיפור אינו הגיוני. כך, " | + | <li>במקרים אחרים, סידור הסיפור אינו הגיוני. כך, "J" מציג את <b>ה' סוגר את הדלת</b> של התיבה, רק לאחר התיאור של ארבעים ימי הגשמים. </li> |
</ul> | </ul> | ||
− | <p>על מנת לספק הסבר לבעיות הללו, על תומכי שיטת התעודות להניח כי חלקים | + | <p>על מנת לספק הסבר לבעיות הללו, על תומכי שיטת התעודות להניח כי חלקים מכל מקור נחתכו על ידי העורך כאשר הוא מיזג ביו המקורות השונים על מנת ליצור את הטקסט המקראי. אולם, נראה שהעורך בסיפור השתמש במקורות באופן מאוד לא עקבי, כך שלעיתים נוצרו כפילויות מיותרות עקב השתמרותם של שתי המקורות, בעוד שבפעמים אחרות התבצע שימוש במקור אחד בלבד. עבודה עריכתית כה הפכפכה נדמית מופרכת.</p> |
<p><b><span style="color: #800000;">מינוחים מפתיעים</span></b></p> | <p><b><span style="color: #800000;">מינוחים מפתיעים</span></b></p> | ||
− | + | <p>ישנם מבקרים הטוענים כי החלוקה של הטקסט למקורותיו השונים, נתמכת באמצעות המונחים הייחודיים בהם כל אחד מן המקורות משתמש. זוגות המונחים המקבילים הללו כוללים את שמות ה' (שם הויה לעומת שם א-להות), וכן זוגות מונחים נוספים כגון: "אֲדָמָה" לעומת "אֶרֶץ",‎ "אָדָם" לעומת "בָּשָׂר",‎ "זָכָר וּנְקֵבָה" לעומת "אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ" ו"חרב" לעומת "יבש". לעיתים תכופות, הוכחה זו נעשית למעגלית, שכן מלכתחילה, החלוקה למקורות השונים מסתמכת על זוגות המונחים הללו. אולם בסיפור המבול, חרף כל מאמציהם, מבקרי המקרא נותרים עם זוגות מונחים אשר אינם מתחלקים במסודר בין המקורות. כך, הטקסטים המזוהים הן עם המקור "P" והן עם "J", משתמשים ב"אֲדָמָה" וגם ב"אֶרֶץ,<fn>ראו <a href="Bereshit6-1-8" data-aht="source">ו':ד'-ז'</a>, <a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':י"ז-כ'</a>, <a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':ג'-ד'</a>, <a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ח'</a>, ו<a href="Bereshit9-1-17" data-aht="source">ט':ב'</a>.</fn> ב"אָדָם" וגם ב"בָּשָׂר".<fn>ראו <a href="Bereshit6-1-8" data-aht="source">ו':ג'</a>, <a href="Bereshit7-21-24" data-aht="source">ז':כ"א</a>, ו<a href="Bereshit9-1-17" data-aht="source">ט':ה'-ו'</a>.</fn></p> | |
− | <p>ישנם מבקרים הטוענים כי החלוקה של | + | <p>יתר על כן, המקור "J" משתמש ב"זָכָר וּנְקֵבָה" לצד "אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ",<fn>ראו <a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':ב'-ג'</a>.</fn> והמקור "P" משתמש ב"חרב" וגם "יבש".<fn>ראו <a href="Bereshit8-6-14" data-aht="source">ח׳:י"ג-י״ד</a>.</fn> במקומות נוספים רבים, יש צורך לחלק את הפסוק בין המקורות (ראו לדוגמא "כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים / וַיִּסְגֹּר י"י בַּעֲדוֹ") על מנת לשמר את התיאוריה.</p> |
− | <p> | + | <p>כך, הטענה כי המונחים המקבילים בפסוקים מהווים הוכחה לכך שישנם כמה מקורות לפסוקים, כשכל מקור מאופיין בסט מונחים משלו, אינה מחזיקה מים, ומסיבה טובה. מבקרי המקרא ניצבים אל מול בעיה קשה: חלוקת המקורות על סמך הכפילויות והסתירות אינה תואמת את החלוקה על סמך הממצאים הבלשניים, ולכן, כדי לערוך חלוקה למקורות, יש להקריב אחד מהם על מנת לשמר את השני.<fn>זוהי המחלוקת הנמצאת בבסיס ההבדלים שבין מבקרי המקרא השונים לגבי חלוקת הפסוקים הללו.</fn> באופן בלתי נמנע, הם מוכרחים לבחור באחת מבין שלושת האפשרויות הללו: להישאר עם כפילויות וסתירות רבות, להישאר עם מונחים לא עקביים רבים, או להניח שהתרחשה עבודת עריכה סבוכה מאוד ולא עקבית, על מנת לפתור את הבעיות באופן חלקי. כל האופציות אינן נראות מוצלחות במיוחד.</p> |
− | + | <p><span style="color: #800000;"><b>הגזמה בסתירות</b></span></p> | |
− | <p> | + | <p>ישנם מקרים בהם מבקרי המקרא מגזימים בסתירות אותם הם מוצאים בטקסט המקראי, ומציעים כי הטקסט אינו לכיד, כשלמעשה אין כל צורך ממשי בטענות הללו . כך, בסיפור שלנו, ארבע מתוך חמש הסתירות המצויינות לעיל אינן באמת סתירות:</p> |
− | <p><span style="color: #800000;"><b> | ||
− | <p> | ||
<ul> | <ul> | ||
− | <li><b> | + | <li><b>מקור המים –</b> תיאורי פתיחת השמיים ונביעת המעמקים יכולים בקלות להתקיים בטקסט לצד תיאורי הגשמים, מאחר ואין סיבה שה' לא היה יכול להציף את העולם בעזרת שני האמצעים הללו.<fn>ראו י. ברמן, Inconsistency in the Torah, (מוזכר לעיל), אשר מציין כי השילוב בין ירידת גשמים לנביעת התהומות נמצא גם במקומות אחרים בתנ"ך (ראו משלי ג':כ'), ואת עלילות גילגמש (לוח אחד עשר).</fn></li> |
− | <li><b> | + | <li><b>ארבעים ומאה חמישים יום – </b>כתוצאה מכך, אין סתירה גם בין ארבעים הימים למאה וחמישים הימים. בעוד הראשון מתאר את משך תקופת הגשמים, האחרון מתאר את משך התקופה בה העולם הוצף מן התהומות.<fn>ראו <multilink><a href="SfornoBereshit7-24" data-aht="source">ספורנו </a><a href="SfornoBereshit7-24" data-aht="source">בראשית ז׳:כ״ד</a><a href="R. Ovadyah Sforno" data-aht="parshan">אודות ר' עובדיה ספורנו</a></multilink>אשר מציין את הנקודה הזו. לתיאור מלא של כרונולגיית המבול ושל ההבנות השונות של תקופות הזמן השונות המצויינות, ראו <a href="Chronology of the Flood" data-aht="page">כרונולוגיית המבול</a>.</fn></li> |
− | <li><b> | + | <li><b>כניסתו של נח – </b>אף על פי שכניסתו של נח לתיבה ב<a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ז'</a>, מגיעה לאחר האמירה כי המבול החל "לאחר שבעת ימים", אין זה אומר שנח נכנס לתיבה בתחילת השבוע. ניתן לקרוא את הפסוקים בקלות רבה כך שישתמע שנח נכנס בדיוק לפני תחילת הגשמים, ביום השביעי עצמו, ממש כפי שכתוב ב<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"ג</a>. </li> |
− | <li><b> | + | <li><b>עורב ויונה – </b>לבסוף, לא רק ששליחת העורב ושליחת היונה אינן סותרות זו את זו, אלא הן מובנות זו מתוך זו. רק בגלל שהעורב התרוצץ הלוך ושוב, נח היה מוכרח לשלוח ציפור אחרת על מנת שתבדוק את מצב המים.<fn>ראו י. ברמן, Inconsistency in the Torah, (מוזכר לעיל), אשר מציין בנוסף על כך שבאגדות המבול שהשתמרו מעלילות גרגמש, הדמות הראשית שולחת אף היא סוגים שונים של ציפורים: יונה, עורב, וסנונית. כך, קיומן של ציפורים שונות בסיפור אחד אינו צריך להיחשב כסתירה.</fn></li> |
</ul> | </ul> | ||
− | <p> | + | <p>אם כן, הסתירה היחידה שיש לפתור היא מספר החיות שהוכנסו לתיבה (שתיים לעומת שבע). אנו נתעמק בסתירה הזו ונציע לה פתרונות בהמשך. </p> |
− | <h2> | + | <h2>גישה ספרותית ומקור יחיד</h2> |
− | <p> | + | <p>חלק זה מציע הסבר חלופי לקשיים העולים מן הסיפור המקראי. מוצע כאן שבקריאה זהירה של הטקסט המקראי, ועל ידי הערכה לצורתו הספרותית, רוב הכפילויות שבטקסט נפתרות. הניסיון להבין את "דרכי המקראות", כלומר, את האמצעיים הספרותיים בהם התורה משתמשת, היווה כבר תקופה ארוכה כלי לפרשנות מסורתית, ומייצר חלופה משכנעת הרבה יותר מהתאוריות של מבקרי המקרא. נקודת הפתיחה של הגישה הזו הפוכה מזו של שיטת התעודות, שכן ההנחה היא שישנו מקור יחיד לטקסט המקראי, ובאמצעות הנחה זו היא פותרת את כל הקשיים העולים מן הטקסט. זיהוי האופי האחדותי של התורה מאפשר לפרשנים לזהות דפוסים החוזרים על עצמם לכל אורכה, לנתח כראוי את המבנה שלה, ולשים לב לביטויים ייחודיים או לצורות דקדוקיות ייחודיות. </p> |
− | <p><span style="color: #800000;"><b> | + | <p><span style="color: #800000;"><b>בראשית ונח</b></span></p> |
− | <p> | + | <p>במבט ראשון, נדמה שישנה חפיפה מיותרת בין <a href="Bereshit6-1-8" data-aht="source">בראשית ו׳:א׳-ח׳</a> ל<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו':ט'-י"ג</a>, מאחר ושניהם מתארים את החלטתו של ה' להשמיד את העולם. אולם, הפסוקים הללו רק נדמים כחופפים במידה ואנו מניחים כי הם מהווים שני חלקים מאותו הסיפור. למעשה, כשאנו בוחנים מקרוב יותר את העלילה, מתגלה לנו שב<a href="Bereshit6-1-8" data-aht="source">ו׳:א׳-ח׳</a> ישנו סיכום של סיפור הבריאה, בעוד סיפור המבול מתחיל רק ב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו':ט'</a>.<fn>השוו <multilink><a href="RDavidZviHoffmannBereshit6-9" data-aht="source">רד"צ הופמן</a><a href="RDavidZviHoffmannBereshit6-9" data-aht="source">בראשית ו׳:ט׳</a><a href="RDavidZviHoffmannBereshit7-2-3" data-aht="source">בראשית ז׳:ב׳-ג׳</a><a href="RDavidZviHoffmannBereshit7-7" data-aht="source">בראשית ז׳:ז׳</a><a href="RDavidZviHoffmannBereshit7-9" data-aht="source">בראשית ז׳:ט׳</a><a href="R. David Zvi Hoffmann" data-aht="parshan">אודות ר׳ דוד צבי הופמן</a></multilink> אשר רואה ב<a href="Bereshit6-1-8" data-aht="source">ו':א'-ח'</a> יחידת מעבר, וטוען כי סיפור המבול עצמו מתחיל רק ב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו':ט'</a>.</fn> חלוקה מבנית זו משתקפת בחלוקה המסורתית לפרשות (על פיה <a href="Bereshit6-1-8" data-aht="source">ו׳:א׳-ח׳</a> מסיימים את ספר בראשית, ורק ב<a href="Bereshit6-9-13" data-aht="source">ו':ט'</a> נפתחת פרשת נח), בניגוד לחלוקה הלא-מסורתית לפרקים.</p> |
− | <p> | + | <p>לשתי היחידות, אם כן, מטרות שונות לחלוטין, ובהתאם לכך גם דגשים שונים. בעוד היחידה הראשונה מתמקדת בהחלטה להשמיד את העולם, היחידה השנייה מדגישה את ההחלטה להציל. הטבלה הבאה מדגישה את נקודות המבט המנוגדות של שתי היחידות, על ידי התמקדות בהבדלים ביניהן באופן הצגת דבר ה':</p> |
− | <table | + | <table dir="rtl" lang="he"> |
<tr> | <tr> | ||
Line 127: | Line 125: | ||
</tr> | </tr> | ||
<tr> | <tr> | ||
− | <td>(א) וַיְהִי כִּי הֵחֵל הָאָדָם לָרֹב עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה וּבָנוֹת יֻלְּדוּ לָהֶם. (ב) וַיִּרְאוּ בְנֵי | + | <td>(א) וַיְהִי כִּי הֵחֵל הָאָדָם לָרֹב עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה וּבָנוֹת יֻלְּדוּ לָהֶם. (ב) וַיִּרְאוּ בְנֵי הָאֱ-לֹהִים אֶת בְּנוֹת הָאָדָם כִּי טֹבֹת הֵנָּה וַיִּקְחוּ לָהֶם נָשִׁים מִכֹּל אֲשֶׁר בָּחָרוּ. (ג) וַיֹּאמֶר י"י לֹא יָדוֹן רוּחִי בָאָדָם לְעֹלָם בְּשַׁגַּם הוּא בָשָׂר וְהָיוּ יָמָיו מֵאָה וְעֶשְׂרִים שָׁנָה. (ד) הַנְּפִלִים הָיוּ בָאָרֶץ בַּיָּמִים הָהֵם וְגַם אַחֲרֵי כֵן אֲשֶׁר יָבֹאוּ בְּנֵי הָאֱ-לֹהִים אֶל בְּנוֹת הָאָדָם וְיָלְדוּ לָהֶם הֵמָּה הַגִּבֹּרִים אֲשֶׁר מֵעוֹלָם אַנְשֵׁי הַשֵּׁם.</td> |
<td style="text-align: center;">_____</td> | <td style="text-align: center;">_____</td> | ||
</tr> | </tr> | ||
<tr> | <tr> | ||
<td>(להלן פסוק ח)</td> | <td>(להלן פסוק ח)</td> | ||
− | <td>(ט) אֵלֶּה תּוֹלְדֹת נֹחַ <span style="color: #ff0000;"><b>נֹחַ אִישׁ צַדִּיק תָּמִים</b></span> הָיָה בְּדֹרֹתָיו אֶת | + | <td>(ט) אֵלֶּה תּוֹלְדֹת נֹחַ <span style="color: #ff0000;"><b>נֹחַ אִישׁ צַדִּיק תָּמִים</b></span> הָיָה בְּדֹרֹתָיו אֶת הָאֱ-לֹהִים הִתְהַלֶּךְ נֹחַ.</td> |
</tr> | </tr> | ||
<tr> | <tr> | ||
Line 140: | Line 138: | ||
<tr> | <tr> | ||
<td>(ה) וַיַּרְא י"י כִּי רַבָּה רָעַת הָאָדָם בָּאָרֶץ וְכׇל יֵצֶר מַחְשְׁבֹת לִבּוֹ רַק רַע כׇּל הַיּוֹם. (ו) <span style="color: #800080;"><b>וַיִּנָּחֶם י"י כִּי עָשָׂה אֶת הָאָדָם</b></span> בָּאָרֶץ וַיִּתְעַצֵּב <span style="color: #00ff00;"><b>אֶל לִבּוֹ</b></span>. (ז) <span style="color: #00ff00;"><b>וַיֹּאמֶר</b></span> י"י <span style="color: #800080;"><b>אֶמְחֶה אֶת הָאָדָם אֲשֶׁר בָּרָאתִי מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה</b> </span>מֵאָדָם עַד בְּהֵמָה עַד רֶמֶשׂ וְעַד עוֹף הַשָּׁמָיִם כִּי <span style="color: #800080;"><b>נִחַמְתִּי כִּי עֲשִׂיתִם</b></span>.</td> | <td>(ה) וַיַּרְא י"י כִּי רַבָּה רָעַת הָאָדָם בָּאָרֶץ וְכׇל יֵצֶר מַחְשְׁבֹת לִבּוֹ רַק רַע כׇּל הַיּוֹם. (ו) <span style="color: #800080;"><b>וַיִּנָּחֶם י"י כִּי עָשָׂה אֶת הָאָדָם</b></span> בָּאָרֶץ וַיִּתְעַצֵּב <span style="color: #00ff00;"><b>אֶל לִבּוֹ</b></span>. (ז) <span style="color: #00ff00;"><b>וַיֹּאמֶר</b></span> י"י <span style="color: #800080;"><b>אֶמְחֶה אֶת הָאָדָם אֲשֶׁר בָּרָאתִי מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה</b> </span>מֵאָדָם עַד בְּהֵמָה עַד רֶמֶשׂ וְעַד עוֹף הַשָּׁמָיִם כִּי <span style="color: #800080;"><b>נִחַמְתִּי כִּי עֲשִׂיתִם</b></span>.</td> | ||
− | <td>(יא) וַתִּשָּׁחֵת הָאָרֶץ לִפְנֵי | + | <td>(יא) וַתִּשָּׁחֵת הָאָרֶץ לִפְנֵי הָאֱ-לֹהִים וַתִּמָּלֵא הָאָרֶץ חָמָס. (יב) וַיַּרְא אֱ-לֹהִים אֶת הָאָרֶץ וְהִנֵּה נִשְׁחָתָה כִּי הִשְׁחִית כׇּל בָּשָׂר אֶת דַּרְכּוֹ עַל הָאָרֶץ.<br/>(יג) <span style="color: #00ff00;"><b>וַיֹּאמֶר אֱ-לֹהִים לְנֹחַ</b></span> קֵץ כׇּל בָּשָׂר בָּא לְפָנַי כִּי מָלְאָה הָאָרֶץ חָמָס מִפְּנֵיהֶם וְהִנְנִי <span style="color: #800080;"><b>מַשְׁחִיתָם אֶת הָאָרֶץ</b></span>.</td> |
</tr> | </tr> | ||
<tr> | <tr> | ||
Line 150: | Line 148: | ||
<br/> | <br/> | ||
<ul> | <ul> | ||
− | <li><b> | + | <li><b>ביטול לעומת השמדה – </b>היחידה הראשונה מציגה את החלטת ה' להשמיד את העולם כהחלטה שנבעה מהתחרטות ומרצון לחזור בו מן הבריאה המקורית.<fn>להרחבה בנושא המבול כהתחרטות על הבריאה, ראו <a href="The Flood Story: Undoing and Redoing Creation" data-aht="page">סיפור המבול: התחרטות על הבריאה ויצירה מחדש</a>.</fn> נקודת מבט זו מהווה סיכום טבעי לפרשת בראשית, ועומדת בניגוד ליחידה השנייה, אשר פותחת את פרשת נח. כך, אמירותיו של ה' ב<a href="Bereshit6-1-8" data-aht="source">ו':ו'-ז'</a>, <span style="color: #800080;"><b>"אֶמְחֶה אֶת הָאָדָם אֲשֶׁר בָּרָאתִי מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה"</b></span> ו<span style="color: #800080;"><b>"כִּי נִחַמְתִּי כִּי עֲשִׂיתִם"</b></span>, אינם פשוט הצהרות על ההשמדה (כמו בו':י"ג), אלא, הן מגלמות את ההחלטה למחוק ולבטל את הבריאה המקורית. הביטויים ביחידה זו דומים לאלו שבתחילת פרשת בראשית. השורש <span style="color: #800080;"><b>ברא</b></span> הינו מרכזי בסיפור הבריאה, ומופיע אחד עשר פעמים בפרשה זו, אך לא חוזר כלל בסיפור המבול. בנוסף, המילים <span style="color: #800080;"><b>"הָאָדָם"</b></span> ו<span style="color: #800080;"><b>"הָאֲדָמָה" </b></span>מזכירות את הקללה על האדם והאדמה שתוארה שלוש פעמים בפרשת בראשית (<a href="Bereshit3-17-19" data-aht="source">ג':י"ז-י"ט</a>, <a href="Bereshit4-11-14" data-aht="source">ד':י"א-י"ד</a>, ו<a href="Bereshit5-29" data-aht="source">ה':כ"ט</a>).</li> |
− | <li><b> | + | <li><b>האם נח מרכזי לסיפור? – </b>צדיקותו של נח רק מוזכרת בקצרה ממש בסוף היחידה הראשונה, מאחר ונח אינו מרכזי לסיפור שיחידה זו מספרת; העובדה שהוא מוזכר כלל  היא רק בכדי לקשר בין יחידה זו ליחידה הבאה. בניגוד לכך, היחידה השנייה נפתחת בתיאור מורחב של העובדה הזו, כהקדמה להחלטתו של ה' להציל את נח, ולמעשה כהקדמה לכל הסיפור המסופר בשאר פרק ו'. </li> |
− | <li><b> | + | <li><b>חשיבה לעומת דיבור – </b>בהתאם, בעוד ההחלטה להשמיד את העולם מרכזית ליחידה הראשונה, היא מוזכרת ביחידה השנייה רק כרקע הכרחי להצלה, שהיא האירוע המרכזי בשאר הפרק. כך, בניגוד ליחידה הראשונה בה תהליך קבלת ההחלטה של ה' פנימי לחלוטין (<span style="color: #00ff00;"><b>"אֶל לִבּוֹ"</b></span>), ביחידה השנייה ה' חולק את החלטתו עם נח (<span style="color: #00ff00;"><b>"וַיֹּאמֶר אֱ-לֹהִים לְנֹחַ"</b></span>). רק על סמך המידע הזה, פקודותיו של ה' לבנות תיבה ולאסוף את החיות, וכן בריתו להציל את נח, נראות הגיוניות.</li> |
</ul> | </ul> | ||
− | <p><span style="color: #800000;"><b> | + | <p><span style="color: #800000;"><b>טווח ארוך לעומת פקודות מיידיות</b></span></p> |
− | <p> | + | <p>במבט ראשון, פקודותיו של ה' לנח בפרק <a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':א'-ה'</a> נדמים כחזרה על פקודותיו ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו׳:י״ד-כ״ב</a>. בשניהם נאמר לנח על המבול המתקרב, ושעליו לאסוף את החיות ולהיכנס לתיבה. אולם, כאשר בוחנים מקרוב את הפקודות השונות, תוך התחשבות באופי הפקודות ובתיזמון שלהן, מה שנדמה היה ככפילויות, נראה עתה כנפרד, והחזרתיות נפתרת.</p> |
− | <table | + | <table dir="rtl" lang="he"> |
<tr> | <tr> | ||
Line 163: | Line 161: | ||
</tr> | </tr> | ||
<tr> | <tr> | ||
− | <td>(יג) וַיֹּאמֶר | + | <td>(יג) וַיֹּאמֶר אֱ-לֹהִים לְנֹחַ קֵץ כׇּל בָּשָׂר בָּא לְפָנַי כִּי מָלְאָה הָאָרֶץ חָמָס מִפְּנֵיהֶם וְהִנְנִי מַשְׁחִיתָם אֶת הָאָרֶץ.</td> |
<td style="text-align: center;">_____</td> | <td style="text-align: center;">_____</td> | ||
</tr> | </tr> | ||
Line 191: | Line 189: | ||
</tr> | </tr> | ||
<tr> | <tr> | ||
− | <td>(כב) וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ | + | <td>(כב) וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים כֵּן עָשָׂה.</td> |
<td>(ה) וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּהוּ י"י.</td> | <td>(ה) וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּהוּ י"י.</td> | ||
</tr> | </tr> | ||
</table> | </table> | ||
− | <p> | + | <p>מילותיו של ה' לנח בפרק ו' נאמרות חודשים רבים, אולי אפילו שנים לפני המבול, בעוד הפקודות בפרק <a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':א'-ה'</a>, נאמרות שבוע לפני תחילת הגשמים בלבד. כך, בפסוקים <a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו׳:י״ג-כ״ב</a> מופיעות פקודותיו של ה' לטווח הארוך, ובהן הוא מצווה על נח להתכונן למבול (לבנות תיבה ולאסוף חיות ואוכל),<fn>ניתן להניח כי מילוי הפקודות הללו מתרחש לאורך תקופה בת כמה חודשים.</fn> בעוד ב<a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':א'-ה'</a>, מפיעות פקודות לטווח קצר המתייחסות לגשמים הקרבים.<fn>ראו <multilink><a href="IbnEzraBereshitFirstCommentary7-1" data-aht="source">אבן עזרא</a><a href="IbnEzraBereshitFirstCommentary7-1" data-aht="source">בראשית פירוש ראשון ז׳:א׳</a><a href="IbnEzraBereshitFirstCommentary7-5-7" data-aht="source">בראשית פירוש ראשון ז׳:ה׳-ז׳, י״ג-י״ד</a><a href="IbnEzraBereshitSecondCommentary6-19" data-aht="source">בראשית פירוש שני ו׳:י״ט</a><a href="R. Avraham ibn Ezra" data-aht="parshan">אודות ר' אברהם אבן עזרא</a></multilink> ו<multilink><a href="RambanBereshit6-18" data-aht="source">רמב"ן</a><a href="RambanBereshit6-18" data-aht="source">בראשית ו׳:י״ח</a><a href="RambanBereshit7-1" data-aht="source">בראשית ז׳:א׳</a><a href="R. Moshe b. Nachman (Ramban, Nachmanides)" data-aht="parshan">אודות ר' משה בן נחמן</a></multilink></fn> לאור זאת, רוב הכפילויות שבין הפקודות נעלמות או נעשות מובנות מאליהן:</p> |
<ul> | <ul> | ||
− | <li><b> | + | <li><b>מבול עתידי לעומת הגשמים הקרבים – </b>בפרק ו', ה' מתייחס למבול העתידי במונחים כלליים, <span style="color: #800080;"><b>"וַאֲנִי הִנְנִי מֵבִיא אֶת הַמַּבּוּל"</b></span>, על מנת לנמק את הצורך לבנות תיבה. בניגוד לכך, בפרק ז' הוא מציין כי הגשמים יגיעו בקרוב, <span style="color: #800080;"><b>"כִּי לְיָמִים עוֹד שִׁבְעָה אָנֹכִי מַמְטִיר עַל הָאָרֶץ"</b></span>, על מנת לנמק את הצורך להיכנס לתיבה (ולא לבנות אותה).</li> |
− | <li><b> | + | <li><b>כניסה: הבטחה לעומת ציווי – </b>בניגוד לרושם הראשוני, ה' לא מצווה את נח להיכנס לתיבה פעמיים. לעומת צורת הציווי של המילים  <span style="color: #00ff00;"><b>"בֹּא אַתָּה"</b></span> ב<a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':א'</a>, <span style="color: #00ff00;"><b>"וּבָאתָ אֶל הַתֵּבָה"</b></span> ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':י"ח</a> אינן מילות ציווי, אלא באות לתאר את העתיד לקרות. כאן, ה' מבטיח לנח שהוא עתיד להיכנס לתיבה ולהינצל, ולא פוקד עליו לעשות זאת.<fn>השוו <multilink><a href="RambanBereshit6-18" data-aht="source">רמב"ן</a><a href="RambanBereshit6-18" data-aht="source">בראשית ו׳:י״ח</a><a href="RambanBereshit7-1" data-aht="source">בראשית ז׳:א׳</a><a href="R. Moshe b. Nachman (Ramban, Nachmanides)" data-aht="parshan">אודות ר' משה בן נחמן</a></multilink> אשר בדומה לכך, מציין שב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו׳:י״ח</a> נאמר שכאשר המבול יגיע, ה' יקיים את בריתו, ונח והחיות ייכנסו לתיבה.</fn></li> |
− | <li><b> | + | <li><b>הנחיות שונות</b> – אם כן, ההנחיות בפרק ו' נוגעות רק לבניית התיבה ולאיסוף החיות, ושתי אלו אינן מופיעות שוב בפרק ז', שם מדובר רק על הכניסה לתיבה. על כך מצביע גם הניגוד בין לשון העתיד של <span style="color: #00ff00;"><b>"וּבָאתָ"</b></span> ללשון הציווי של <span style="color: #00ff00;"><b>"עֲשֵׂה לְךָ"</b></span> ו<span style="color: #00ff00;"><b>"קַח לְךָ"</b></span>.</li> |
− | <li><b> | + | <li><b>שניים לעומת שבעה – </b>בפרק ו', כאשר ה' מעביר לנח פקודות הכנה כלליות, הוא פשוט אומר לנח לאסוף שתי חיות מכל מין, זכר ונקבה. רק בפרק ז', כאשר הפקודות מקבלות אופי מיידי, ה' מוסיף שעליו לקחת שבעה זוגות מכל החיות טהורות, ורק זוג אחד של כל החיות שאינן טהורות. בחלק הבא נתייחס לחלוקה הזו בהרחבה.</li> |
</ul> | </ul> | ||
− | <p><span style="color: #800000;"><b>" | + | <p><span style="color: #800000;"><b>"שניים", "שבע" ו"זוגות זוגות"</b></span></p> |
− | <p> | + | <p>לאור הדיון לעיל, מה שנדמה היה כסתירה בנוגע למספר החיות שהובאו לתיבה, התגלה כשתי פקודות שונות. בפקודה המקורית של ה', ה' דיבר במונחים כלליים, ואמר לנח להביא לתיבה רק זוג אחד של כל חיה, זכר ונקבה. בנקודה זו בזמן, חודשים רבים לפני המבול, כאשר נח התעסק בעיקר בבניית התיבה ובאיסוף המזון, לא הייתה חשיבות מיוחדת לעובדה שהוא יצטרך לקחת שבעה זוגות מחיות מסויימות, שכן ההשפעה על כמויות המזון ועל מימדי התיבה הייתה מזערית. רק כאשר המבול התקרב ונח היה צריך להתחיל להכניס את החיות לתיבה, ה' פירט וציווה את נח להביא שבעה זוגות מכל חיה טהורה, ורק זוג אחד מכל חיה טמאה (<a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':ב'-ג'</a>).<fn><multilink><a href="RDavidZviHoffmannBereshit6-9" data-aht="source">רד"צ הופמן</a><a href="RDavidZviHoffmannBereshit7-2-3" data-aht="source">בראשית ז׳:ב׳-ג׳</a><a href="R. David Zvi Hoffmann" data-aht="parshan">אודות ר׳ דוד צבי הופמן</a></multilink> מנסה להסביר מדוע התורה מכילה את הקריטריון של טהור/טמא על הבהמות, אך לא על העופות. הוא טוען כי הפסוקים כאן מתייחסים רק לחיות מבוייתות (ראו מלבי"ם בהמשך), מאחר ורק מהן הותר להכניס שבעה זוגות. [ההצלה של יותר מזוג אחד מהחיות הטהורות והמבוייתות, איפשר את הקרבת הקורבנות לאחר המבול (<a href="Bereshit8-15-22" data-aht="source">ח':כ'</a>), שכן קורבנות מובאות מחיות מבוייתות דווקא, ולא מכל חיה טהורה.]<br/>מאחר וישנן חיות מבוייתות שאינן טהורות (חמור, לדוגמא), הקריטריון חייב היה להיות חיות טהורות. מצד שני, כל העופות המבוייתות של נח היו טהורות, ולכן לא היה צורך להכיל עליהן את הקריטריון הזה. רד"צ הופמן מוסיף שמאחר ומדובר בחיות מבוייתות, אותן נח יכל למצוא בקרבת ביתו, נח מצווה לאסוף אותן בעצמו ("תִּקַּח לְךָ"). בניגוד לכך, ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':י"ט-כ</a>', כאשר מדובר בחיות פרא, הפסוק מציין שהחיות באו בעצמן ("יָבֹאוּ אֵלֶיךָ").</fn></p> |
− | <p> | + | <p>הבחנה זו מספקת על מנת להסביר את ההבדל בין שתי הפיסקאות הראשונות.<fn><multilink><a href="MalbimBereshit7-1-2" data-aht="source">מלבי"ם </a><a href="MalbimBereshit7-1-2" data-aht="source">בראשית ז׳:א׳-ב׳</a><a href="R. Meir Leibush Weiser (Malbim)" data-aht="parshan">אודות ר' מאיר ליבוש וייזר</a></multilink>מציע הסבר חלופי לניגודיות הזו, ומסביר כי נח קיבל הוראות שונות לרכושו שלו, ולשאר החיות. כך, פסוקים <a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':ג'-ד'</a>, אשר בהן מדובר על שבעה זוגות טהורים וזוג אחד טמא, מתייחסים לחיות השייכות לנח, בעוד שפסוקים <a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':י"ח-כ"ב</a>, <a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ז'-ט'</a>, ו<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י"ג-ט"ז</a>, אשר מציינים רק זוג אחד, מתייחסים לשאר המינים בעולם. מלבי"ם מוסיף כי את החיות שהיו שייכות לנח הוא צווה לאסוף בעצמו ("תִּקַּח לְךָ") בתחילת שבעת הימים ("כִּי לְיָמִים עוֹד שִׁבְעָה"), בעוד החיות האחרות הגיעו בעצמן לתיבה ("בָּאוּ אֶל נֹחַ"), באותו היום בו התחיל המבול ("בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה").</fn> אולם, בעת ביצוע הפקודה ב<a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ח'-ט'</a>, נראה כי התורה מסתייגת, שכן היא ממשיכה להבחין בין חיות טהורות לטמאות, ובמקביל חוזרת להתייחס רק לזוגות, כמו בפיסקה הראשונה.<fn>ראו לעיל שהמיזוג הזה מהווה בעייה רצינית לגישת ביקורת המקרא.</fn> טבלה זו באה להדגים זאת:</p> |
− | <table | + | <table dir="rtl" lang="he"> |
<tr> | <tr> | ||
Line 220: | Line 218: | ||
</tr> | </tr> | ||
<tr> | <tr> | ||
− | <td colspan="2">(ח) מִן הַבְּהֵמָה <span style="color: #800080;"><b>הַטְּהוֹרָה</b></span> וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר <span style="color: #800080;"><b>אֵינֶנָּה טְהֹרָה</b></span> וּמִן הָעוֹף וְכֹל אֲשֶׁר רֹמֵשׂ עַל הָאֲדָמָה. (ט) <span style="color: #ff6600;"><b>שְׁנַיִם שְׁנַיִם</b></span> בָּאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה זָכָר וּנְקֵבָה כַּאֲשֶׁר צִוָּה | + | <td colspan="2">(ח) מִן הַבְּהֵמָה <span style="color: #800080;"><b>הַטְּהוֹרָה</b></span> וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר <span style="color: #800080;"><b>אֵינֶנָּה טְהֹרָה</b></span> וּמִן הָעוֹף וְכֹל אֲשֶׁר רֹמֵשׂ עַל הָאֲדָמָה. (ט) <span style="color: #ff6600;"><b>שְׁנַיִם שְׁנַיִם</b></span> בָּאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה זָכָר וּנְקֵבָה כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֱ-לֹהִים אֶת נֹחַ...<br/>(טו) וַיָּבֹאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה <span style="color: #ff6600;"><b>שְׁנַיִם שְׁנַיִם</b></span> מִכׇּל הַבָּשָׂר אֲשֶׁר בּוֹ רוּחַ חַיִּים. (טז) וְהַבָּאִים זָכָר וּנְקֵבָה מִכׇּל בָּשָׂר בָּאוּ כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים וַיִּסְגֹּר י"י בַּעֲדוֹ.</td> |
</tr> | </tr> | ||
</table> | </table> | ||
− | <p> | + | <p>בעוד במבט ראשון, ניתן להבין מפסוקים <a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ח'-ט'</a>, שרק זוג אחד מכל מין נכנס לתיבה, אפילו מהחיות הטהורות (בניגוד ל<a href="Bereshit7-1-5" data-aht="source">ז':ב'</a>). אולם למעשה, על מנת להבין את היחסים שבין כל הפסוקים השונים, יש להבחין בין המושגים <b><span style="color: #ff0000;">"שְׁנַיִם"</span></b> ו<b><span style="color: #ff6600;">"שְׁנַיִם שְׁנַיִם"</span></b>. מונחים אלו אולי דומים כלפי חוץ, אך משמעותם שונה לחלוטין. כפי שציינו פרשנים רבים (לדוגמא <multilink><a href="RYosefBekhorShorBereshit7-9" data-aht="source">ר' יוסף בכור שור</a><a href="RYosefBekhorShorBereshit7-9" data-aht="source">בראשית ז׳:ט׳</a><a href="R. Yosef Bekhor Shor" data-aht="parshan">אודות ר׳ יוסף בכור שור</a></multilink>, <multilink><a href="RadakBereshit7-9" data-aht="source">רד"ק</a><a href="RadakBereshit7-9" data-aht="source">בראשית ז׳:ט׳</a><a href="R. David Kimchi (Radak)" data-aht="parshan">אודות ר' דוד קמחי</a></multilink>, ו<multilink><a href="RDavidZviHoffmannBereshit7-9" data-aht="source">רד"צ הופמן</a><a href="RDavidZviHoffmannBereshit7-9" data-aht="source">בראשית ז׳:ט׳</a><a href="R. David Zvi Hoffmann" data-aht="parshan">אודות ר׳ דוד צבי הופמן</a></multilink>), הביטוי <span style="color: #ff9900;"><b><b><span style="color: #ff6600;">"שְׁנַיִם שְׁנַיִם"</span></b></b></span> לא אומר שרק שתיים מכל חיה נכנסו לתיבה, (<b><span style="color: #ff0000;">"שְׁנַיִם"</span></b>), אלא שהחיות נכנסו לתיבה בזוגות, בין אם היו אלה שבעה זוגות מכל חיה או זוג אחד.<fn>במילים אחרות, פסוק זה מתאר את האופן שבו החיות נכנסו לתיבה, ולא את כמותן. אילו הפסוק רצה לתאר את כמות החיות, היה נכתב בו "שנים באו" או "שנים מכל באו" כפי שנכתב ב<a href="Bereshit6-17-22" data-aht="source">ו':י"ט</a>.</fn> בנוסף, כפי שמציין <multilink><a href="RDavidZviHoffmannBereshit7-9" data-aht="source">רד"צ הופמן</a><a href="RDavidZviHoffmannBereshit7-9" data-aht="source">בראשית ז׳:ט׳</a><a href="R. David Zvi Hoffmann" data-aht="parshan">אודות ר׳ דוד צבי הופמן</a></multilink>, התורה בחרה בכוונה את הניסוח הכולל של "שְׁנַיִם שְׁנַיִם" על מנת שתוכל להכילה על כל סוגי החיות, ללא צורך לחזור על פרטי ההבחנה בין החיות הטהורות לטמאות.<fn>על סמך עמדתם של רד"צ הופמן ומלבי"ם (לעיל) אשר מגבילים את החיות מהן נלקחו שבעה זוגות לחיות מבוייתות הנמצאות בקרבת ביתו של נח, שלמה כץ (בהתכתבות פרטית) מציע כי ניתן להסביר על ידי טענה זו מדוע פסוקים ז':ט',ט"ו לא חזרו על העובדה ששבעת הזוגות הינם חיות הטהורות. לעומת ההופעה הניסית של חיות פרא מכל רחבי העולם, העובדה שנח הביא איתו כמה חיות מבוייתות נדמית כשולית ולא היה צורך להדגישה.</fn> על רקע ההבנה הזו, כל הפסוקים מסתדרים יחדיו ולשון הפסוקים מובנת כמשרתת את ההבדלים ביניהם.</p> |
− | <p><span style="color: #800000;"><b> | + | <p><span style="color: #800000;"><b>סקירת מאורע היסטורי<br/></b></span></p> |
− | <p> | + | <p>כניסתו של נח לתיבה מוזכרת פעמיים בטקסט, הן ב<a href="Bereshit7-6-9" data-aht="source">ז':ו'-ט'</a>, והן ב<a href="Bereshit7-10-16" data-aht="source">ז':י'-ט"ז</a>, ובחינת שתי הפיסקאות, זו לצד זו, תעזור לנו להבחין באופי הייחודי לכל אחת מהן, ובסיבה לכפילות.<fn>כפי שצויין לעיל, החלוקה שעורכת ביקורת המקרא אינה מספקת הסבר לכפילות זו.</fn></p> |
− | <table | + | <table dir="rtl" lang="he"> |
<tr> | <tr> | ||
Line 242: | Line 240: | ||
</tr> | </tr> | ||
<tr> | <tr> | ||
− | <td>(ח) מִן הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר אֵינֶנָּה טְהֹרָה וּמִן הָעוֹף וְכֹל אֲשֶׁר רֹמֵשׂ עַל הָאֲדָמָה. (ט) שְׁנַיִם שְׁנַיִם בָּאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה זָכָר וּנְקֵבָה כַּאֲשֶׁר צִוָּה | + | <td>(ח) מִן הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר אֵינֶנָּה טְהֹרָה וּמִן הָעוֹף וְכֹל אֲשֶׁר רֹמֵשׂ עַל הָאֲדָמָה. (ט) שְׁנַיִם שְׁנַיִם בָּאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה זָכָר וּנְקֵבָה כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֱ-לֹהִים אֶת נֹחַ.</td> |
− | <td>(יד) הֵמָּה וְכׇל הַחַיָּה לְמִינָהּ וְכׇל הַבְּהֵמָה לְמִינָהּ וְכׇל הָרֶמֶשׂ הָרֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ לְמִינֵהוּ וְכׇל הָעוֹף לְמִינֵהוּ כֹּל צִפּוֹר כׇּל כָּנָף. (טו) וַיָּבֹאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה שְׁנַיִם שְׁנַיִם מִכׇּל הַבָּשָׂר אֲשֶׁר בּוֹ רוּחַ חַיִּים. (טז) וְהַבָּאִים זָכָר וּנְקֵבָה מִכׇּל בָּשָׂר בָּאוּ כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ | + | <td>(יד) הֵמָּה וְכׇל הַחַיָּה לְמִינָהּ וְכׇל הַבְּהֵמָה לְמִינָהּ וְכׇל הָרֶמֶשׂ הָרֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ לְמִינֵהוּ וְכׇל הָעוֹף לְמִינֵהוּ כֹּל צִפּוֹר כׇּל כָּנָף. (טו) וַיָּבֹאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה שְׁנַיִם שְׁנַיִם מִכׇּל הַבָּשָׂר אֲשֶׁר בּוֹ רוּחַ חַיִּים. (טז) וְהַבָּאִים זָכָר וּנְקֵבָה מִכׇּל בָּשָׂר בָּאוּ כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים <span style="color: #ff00ff;"><b>וַיִּסְגֹּר י"י בַּעֲדוֹ</b></span>.</td> |
</tr> | </tr> | ||
</table> | </table> | ||
− | <p> | + | <p>מן הטבלה לעיל, ניתן לראות כי הפיסקה הראשונה קצרה הרבה יותר ומהווה תיאור פשוט לאירועי היום, כחלק מסיפור המבול הכללי. אולם, אפילו בשביל תורה גדושה בסיפורים בעלי חשיבות, אין זה אירוע רגיל, אלא סיפור בעל חשיבות היסטורית ומימדים קוסמיים. בעוד הציוויליציה כולה מושמדת, ה' מקיים את בריתו עם נח, ובכך מאפשר את איכלוס העולם מחדש דרכו ודרך אלו שהיו בתיבה. הודות לחשיבות היוצאת מן הכלל של המאורע הזה, הפיסקה השנייה באה לסקור את המאורע ולהצהיר על חשיבותו באמצעות הוספת פרטים רבים החסרים בפסוקים הקודמים:</p> |
<ul> | <ul> | ||
− | <li> | + | <li>הביטוי הנדיר והדרמטי  <span style="color: #ff0000;"><b>"בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה"</b></span> בא להדגיש את אופיו ההיסטורי של המאורע, והופעתו כאן מקבילה להופעתו הן בסקירת ברית המילה של אברהם (<a href="Bereshit17-26-27" data-aht="source">בראשית י"ז:כ"ו-כ"ז</a>), והן ביציאת מצריים (<a href="Shemot12-4151" data-aht="source">שמות י"ב:מ"א,נ"א</a>). בשני המקרים הנוספים הללו, ישנה חזרה על אירוע שכבר הוזכר בלשון חגיגית יותר על מנת להגיש את חשיבותו של המאורע ואת קיום הברית.</li> |
− | <li> | + | <li><b>היום והחודש</b> המדוייקים מצויינים – <b><span style="color: #800080;">"בַּחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי בְּשִׁבְעָה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ"</span></b>. יש לציין כי המבול הינו האירוע היחיד בכל ספר בראשית אשר מצויין בתאריכו המדוייק.</li> |
− | <li> | + | <li><b>השמות</b> <b></b>של שלושת בניו של נח <b><span style="color: #00ff00;">"וְשֵׁם וְחָם וָיֶפֶת</span></b> מפורטים כאן. זהו המקום היחיד בסיפור המבול עצמו בו הם מצויינים בשמם, ולא בתיאור הכללי יותר "בני נח".</li> |
− | <li> | + | <li>הפיסקה מסתיימת ב<b>התערבותו של ה' באופו אישי</b>, <span style="color: #ff00ff;"><b>"וַיִּסְגֹּר י"י בַּעֲדוֹ"</b></span>, ה' מקיים את הבטחתו להציל את נח.</li> |
</ul> | </ul> | ||
− | <p> | + | <p>הפיסקה השנייה נכתבה מתוך הנגדה מכוונת לפיסקה הראשונה. כך, בניגוד לצורה הסטנדרטית של <b>"וַיָּבֹא נֹחַ" </b>בפיסקה הראשונה, הפיסקה השנייה משתמשת בלשון העבר <b>"בָּא נֹחַ"</b>. על רקע הבנה זו, הפיסקה השנייה אינה חזרה מיותרת על הראשונה, אלא נכתבה בכוונה לאחר הראשונה על מנת להדגיש את חשיבותו של המאורע.<fn><multilink><a href="IbnEzraBereshitFirstCommentary7-1" data-aht="source">אבן עזרא</a><a href="IbnEzraBereshitFirstCommentary7-5-7" data-aht="source">בראשית פירוש ראשון ז׳:ה׳-ז׳, י״ג-י״ד</a><a href="R. Avraham ibn Ezra" data-aht="parshan">אודות ר' אברהם אבן עזרא</a></multilink> (ולאחר מכן בפירוט רב יותר, <multilink><a href="AbarbanelBereshit6" data-aht="source">אברבנאל</a><a href="AbarbanelBereshit6-14" data-aht="source">בראשית ו׳:י״ד</a><a href="R. Yitzchak Abarbanel" data-aht="parshan">אודות ר' יצחק אברבנאל</a></multilink>), מציע הסבר חלופי לכפילות זו, ומסביר כי הפסוקים השונים מתארים שני שלבים נפרדים של הליך הכניסה לתיבה. החלק הראשון מתאר את השבוע לפני המבול, בו נח רק קירב את החיות לתיבה, בעוד החלק השני מתאר את היום בו התחיל המבול ממש, כאשר נח העלה את החיות לתיבה. אולם, בעיה אחת בתיאוריה הזו היא העובדה ששני החלקים משתמשים במילים "אֶל הַתֵּבָה", כשפעם אחת הכוונה היא לקראת התיבה, ופעם שנייה, לתוך התיבה.</fn></p> |
− | <h2> | + | <h2>מסקנה</h2> |
− | <p> | + | <p>הניתוח לעיל הינו ניסיון להסביר את הכפילויות ואת הסתירות שבסיפור המבול. הניתוח בחן את המסקנות של גישת ביקורת המקרא והצביע על החולשות שבהן. רבות מן הכפילויות אותם מבקרי המקרא ניסו להסביר, בכל זאת נותרו בתוך כל אחד מן המקורות בפני עצמו. בנוסף, הניתוח של מבקרי המקרא יצר בעיות חדשות, שכן המקורות, כשהם נבחנים במבודד זה מזה, מכילים פערים וסתירות, ולכן צריך להניח שהעורך עבד באופן מאוד לא עקבי.</p> |
− | <p> | + | <p>הפתרון הספרותי החלופי משכנע הרבה יותר. מתוך הבנת אופייה האחדותי של התורה ומבנה יחידותיה הנפרדות, ניתן לראות כי בראשית ו':א'-ח', וו':ט'-י"ג, מהווים יחידות נפרדות עם מטרות שונות, ולא פשוט חוזרות זו על זו. בעוד בו':א'-ח' ישנו סיכום של מעשה הבריאה, והדגש המרכזי הוא על ביטול הבריאה, ו':ט'-י"ג מהווה פתיחה לסיפור המבול ולהצלתו של נח. תזמון הסיפור המקראי מדגיש שמה שנדמה ככפילויות וכסתירות הוא למעשה תוצאה של התפתחות עלילתית. ההוראות בפרקים ו' וז' אינן תיאורים חלופיים של אותו הסיפור, אלא ציווים נפרדים שנאמרו במרחק של חודשים או אפילו שנים. מעבר הזמן מסביר את החפיפה החלקית בין הפקודות, בעוד ההקשרים השונים בתוכם הפקודות מופיעות, מדגישים את ההבדלים ביניהם.</p> |
− | <p> | + | <p>בחינה מקרוב של השפה ושל הדקדוק מאששת את המסקנות הללו, וכן פותרת סתירה נוספת המתקיימת בין תיאורים שונים של מספר החיות בתיבה. מאחר ו"שְׁנַיִם" ו"שְׁנַיִם שְׁנַיִם" הינם ביטויים נפרדים, הפסוקים למעשה פועלים יחד בהרמוניה, ולא מהווים חזרה מיותרת. לבסוף, רגישות ספרותית חושפת שלעיתים, חזרתיות הינה כלי מכוון על מנת להדגיש ולהבליט. מאחר והמאורעות הללו הינם בעלי חשיבות היסטורית יוצאת דופן, התורה מוסיפה סקירה מיוחדת שלהם. כך, בעזרת הבנה של האלמנטים הספרותיים של המקרא, רוב הסתירות והכפילויות נפתרות, ונותר טקסט לכיד אך שאינו חד מימדי.</p> |
</page> | </page> | ||
</aht-xml> | </aht-xml> |
Latest revision as of 12:13, 28 January 2023
סיפור המבול וביקורת המקרא
סקירה
במבט ראשון, נדמה כי סיפור המבול מכיל בתוכו כפילויות רבות וניגודים פנימיים רבים. ישנם מבקרי מקרא הרואים בדברים הללו הוכחות לכך שסיפור המבול הכתוב בתורה הינו תוצר של עבודת הרכבה של עורך מאוחר יותר, אשר איחד כמה מסמכים שונים שהכילו גירסאות שונות לסיפור המבול, אך לא יישב את הסתירות ביניהם. מבקרי המקרא רואים בסיפור המבול את אחת ההוכחות החזקות ביותר לשיטת התעודות באופן כללי.
הניתוח המובא בהמשך, בוחן כמה מן הליקויים הטבועים בגישתם של מבקרי המקרא לסיפור המבול. לאחר מכן, בהסתמכות על פרשנות מסורתית, המאמר מנסה להדגים כיצד הבנת הסגנון הספרותי והמבני של המקרא עוזרת לפתור את רוב הקשיים העולים מן הפסוקים, ומשאירה אותנו בסופו של דבר עם סיפור לכיד, עקבי, וזורם.
הקדמה
במבט ראשון, נדמה כי סיפור המבול ותוצאותיו, המתואר בבראשית ו'-ט', מכיל סתירות וניגודים רבים, וכן שכמעט כל מרכיב מרכזי בפרקים ו'-ז' מוזכר פעמיים לפחות. יתר על כן, נדמה שישנן סתירות פנימיות בתיאור כמות החיות בתיבה, אופי המבול, ואורכו. במאמר זה אנו נצלול לעומקן של הסוגיות הללו:
כפילויות, לכאורה:
- בני נח – הן בה׳:ל״ב, והן בו׳:י', מצויינים שמותיהם של בני נח.
- שחיתות וגזר דינה – בו׳:א׳-ח׳ ושוב בו׳:ט׳-י״ג התורה מתארת את השחיתות המאפיינת את המין האנושי, את החלטתו של ה' להרוס את העולם, ואת צדיקותו של נח.
- הציווי להיכנס לתיבה – בבראשית ו׳:י״ז-כ״ב מתוארות: הבטחתו של ה' להציל את נח ואת החיות, ציוויו לאסוף את החיות לתיבה, וכן מופיע תיאור כללי של היענותו של נח לציווי. נדמה כי בז׳:א׳-ה׳ ישנה חזרה על כל האלמנטים הללו.
- היענותו של נח – הן בז׳:ו׳-ט׳ והן בז׳:י׳-ט״ז ישנם תיאורים מפורטים יותר של היענותו של נח לציווי הא-לוהי. בשני התיאורים מצויין גילו של נח בעת תחילת המבול, את תאריך תחילת המבול, ואת כניסתם של נח, של משפחתו, ושל החיות לתיבה. שני התיאורים מסתיימים בהצהרה כי נח עשה את כל אשר הוטל עליו לעשות. בתוך החלק השני של ז׳:י׳-ט״ז, ישנה, לכאורה, כפילות נוספת, שכן הן בפסוק ט"ו, והן בפסוק ט"ז, מצויין שהחיות נכנסו לתיבה בזוגות.
- שיטפונות:
- ארבעים ימי גשמים – הן ז':י"ב והן ז':י"ז מציינים שהגשמים נמשכו ארבעים יום.
- מים מתגברים – הן ז׳:י״ח-כ׳, והן ז':כ"ד מתארים את עליית מפלס המים.
- עליית התיבה – הן ז':י"ז והן ז׳:י״ח מתארים את התיבה הנישאת מעלה על ידי מי המבול.
- מוות – עובדת מיתתם של כל בעלי החיים מוזכרת תכופות, בין היתר בז':כ"א, כ"ב, וכ"ג.
סתירות, לכאורה:
- שניים לעומת שבעה – בו':י"ט-כ"א כתוב ששתי חיות מכל מין נכנסו לתיבה, ואין כל הבחנה בין החיות הטהורות לטמאות. לעומת זאת, בז':ב'-ג', מתואר הציווי הא-לוהי על פיו יש להכניס לתיבה שבעה זוגות מכל מין של חיות טהורות1, אך רק זוג אחד מכל מין של חיות טמאות. בדומה לכך, בז':ח'-ט', ישנה חלוקה בין החיות הטהורות לטמאות, אך מצויין רק שהחיות הגיעו לתיבה בזוגות. לבסוף, בז':ט"ו-ט"ז, מצויין שהחיות הגיעו לתיבה בזוגות, אך אין שום התייחסות לסטטוס טהרתם.
- יום הכניסה לתיבה – נדמה כי לפי ז':ז' וז':י', נח נכנס לתיבה שבעה ימים לפני תחילת המבול, בעוד מז':י"ג ניתן להסיק כי הוא נכנס לתיבה רק ביום בו החל המבול.
- מקור המים – ז':י"א מציין את פתיחת שערי השמיים ואת בקיעת התהומות כמקורות המים של המבול, בעוד בז':י"ב מוזכרים רק גשמים.
- ארבעים או מאה חמישים יום – שני פסוקים (ז':י"ב וז':י"ז) מתארים תקופת גשמים שארכה ארבעים יום, בעוד שני פסוקים אחרים (ז':כ"ד וח':ג') מתייחסים לתקופה בת מאה חמישים יום, בה מפלס המים עלה.
- עורב או יונה – בעוד בח':ז' מצויין שנח שלח עורב על מנת שיבדוק את מפלס מי המבול, בח':ח'-י"ב מתואר שהוא שלח יונה.
גישת ביקורת המקרא
תומכי שיטת התעודות טוענים כי ישנו הסבר פשוט לכל הקשיים המצויינים לעיל. לדעתם, התורה היא פרי יצירתו של עורך (או מספר עורכים) אשר חיבר (או חיברו) יחדיו מספר גירסאות שונות לסיפור המבול, כשכל אחת מהן היוותה במקור מסמך עצמאי. על פי התיאוריה הזו, בתהליך העריכה השתמרו כלל הגירסאות השונות לסיפור, וכך נוצר טקסט רווי סתירות וכפילויות בלתי ניתנות לפתירה. למטרת הניתוח הנוכחי, אנו נשתמש באחד היישומים הפופולריים ביותר של התיאוריה הזו, זו של ר. פרידמן,2 והטבלה הבאה תציג את שיטתו בחלוקת סיפור המבול למקורותיו השונים.
שם הוויה – ("non-P") "J" | שם א-להות – "P" |
פרק ו (א) וַיְהִי כִּי הֵחֵל הָאָדָם לָרֹב עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה וּבָנוֹת יֻלְּדוּ לָהֶם. (ב) וַיִּרְאוּ בְנֵי הָאֱ-לֹהִים אֶת בְּנוֹת הָאָדָם כִּי טֹבֹת הֵנָּה וַיִּקְחוּ לָהֶם נָשִׁים מִכֹּל אֲשֶׁר בָּחָרוּ. (ג) וַיֹּאמֶר י״י לֹא יָדוֹן רוּחִי בָאָדָם לְעֹלָם בְּשַׁגַּם הוּא בָשָׂר וְהָיוּ יָמָיו מֵאָה וְעֶשְׂרִים שָׁנָה. (ד) הַנְּפִלִים הָיוּ בָאָרֶץ בַּיָּמִים הָהֵם וְגַם אַחֲרֵי כֵן אֲשֶׁר יָבֹאוּ בְּנֵי הָאֱ-לֹהִים אֶל בְּנוֹת הָאָדָם וְיָלְדוּ לָהֶם הֵמָּה הַגִּבֹּרִים אֲשֶׁר מֵעוֹלָם אַנְשֵׁי הַשֵּׁם. (ה) וַיַּרְא י״י כִּי רַבָּה רָעַת הָאָדָם בָּאָרֶץ וְכׇל יֵצֶר מַחְשְׁבֹת לִבּוֹ רַק רַע כׇּל הַיּוֹם. (ו) וַיִּנָּחֶם י״י כִּי עָשָׂה אֶת הָאָדָם בָּאָרֶץ וַיִּתְעַצֵּב אֶל לִבּוֹ. (ז) וַיֹּאמֶר י״י אֶמְחֶה אֶת הָאָדָם אֲשֶׁר בָּרָאתִי מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה מֵאָדָם עַד בְּהֵמָה עַד רֶמֶשׂ וְעַד עוֹף הַשָּׁמָיִם כִּי נִחַמְתִּי כִּי עֲשִׂיתִם. (ח) וְנֹחַ מָצָא חֵן בְּעֵינֵי י״י. | פרק ו (ט) נֹחַ אִישׁ צַדִּיק תָּמִים הָיָה בְּדֹרֹתָיו אֶת הָאֱ-לֹהִים הִתְהַלֶּךְ נֹחַ. (י) וַיּוֹלֶד נֹחַ שְׁלֹשָׁה בָנִים אֶת שֵׁם אֶת חָם וְאֶת יָפֶת. (יא) וַתִּשָּׁחֵת הָאָרֶץ לִפְנֵי הָאֱ-לֹהִים וַתִּמָּלֵא הָאָרֶץ חָמָס. (יב) וַיַּרְא אֱ-לֹהִים אֶת הָאָרֶץ וְהִנֵּה נִשְׁחָתָה כִּי הִשְׁחִית כׇּל בָּשָׂר אֶת דַּרְכּוֹ עַל הָאָרֶץ. (יג) וַיֹּאמֶר אֱ-לֹהִים לְנֹחַ קֵץ כׇּל בָּשָׂר בָּא לְפָנַי כִּי מָלְאָה הָאָרֶץ חָמָס מִפְּנֵיהֶם וְהִנְנִי מַשְׁחִיתָם אֶת הָאָרֶץ. (יד) עֲשֵׂה לְךָ תֵּבַת עֲצֵי גֹפֶר קִנִּים תַּעֲשֶׂה אֶת הַתֵּבָה וְכָפַרְתָּ אֹתָהּ מִבַּיִת וּמִחוּץ בַּכֹּפֶר. (טו) וְזֶה אֲשֶׁר תַּעֲשֶׂה אֹתָהּ שְׁלֹשׁ מֵאוֹת אַמָּה אֹרֶךְ הַתֵּבָה חֲמִשִּׁים אַמָּה רׇחְבָּהּ וּשְׁלֹשִׁים אַמָּה קוֹמָתָהּ. (טז) צֹהַר תַּעֲשֶׂה לַתֵּבָה וְאֶל אַמָּה תְּכַלֶּנָּה מִלְמַעְלָה וּפֶתַח הַתֵּבָה בְּצִדָּהּ תָּשִׂים תַּחְתִּיִּם שְׁנִיִּם וּשְׁלִשִׁים תַּעֲשֶׂהָ. (יז) וַאֲנִי הִנְנִי מֵבִיא אֶת הַמַּבּוּל מַיִם עַל הָאָרֶץ לְשַׁחֵת כׇּל בָּשָׂר אֲשֶׁר בּוֹ רוּחַ חַיִּים מִתַּחַת הַשָּׁמָיִם כֹּל אֲשֶׁר בָּאָרֶץ יִגְוָע. (יח) וַהֲקִמֹתִי אֶת בְּרִיתִי אִתָּךְ וּבָאתָ אֶל הַתֵּבָה אַתָּה וּבָנֶיךָ וְאִשְׁתְּךָ וּנְשֵׁי בָנֶיךָ אִתָּךְ. (יט) וּמִכׇּל הָחַי מִכׇּל בָּשָׂר שְׁנַיִם מִכֹּל תָּבִיא אֶל הַתֵּבָה לְהַחֲיֹת אִתָּךְ זָכָר וּנְקֵבָה יִהְיוּ. (כ) מֵהָעוֹף לְמִינֵהוּ וּמִן הַבְּהֵמָה לְמִינָהּ מִכֹּל רֶמֶשׂ הָאֲדָמָה לְמִינֵהוּ שְׁנַיִם מִכֹּל יָבֹאוּ אֵלֶיךָ לְהַחֲיוֹת. (כא) וְאַתָּה קַח לְךָ מִכׇּל מַאֲכָל אֲשֶׁר יֵאָכֵל וְאָסַפְתָּ אֵלֶיךָ וְהָיָה לְךָ וְלָהֶם לְאׇכְלָה. (כב) וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים כֵּן עָשָׂה. |
פרק ז (א) וַיֹּאמֶר י״י לְנֹחַ בֹּא אַתָּה וְכׇל בֵּיתְךָ אֶל הַתֵּבָה כִּי אֹתְךָ רָאִיתִי צַדִּיק לְפָנַי בַּדּוֹר הַזֶּה. (ב) מִכֹּל הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה תִּקַּח לְךָ שִׁבְעָה שִׁבְעָה אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר לֹא טְהֹרָה הִוא שְׁנַיִם אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ. (ג) גַּם מֵעוֹף הַשָּׁמַיִם שִׁבְעָה שִׁבְעָה זָכָר וּנְקֵבָה לְחַיּוֹת זֶרַע עַל פְּנֵי כׇל הָאָרֶץ. (ד) כִּי לְיָמִים עוֹד שִׁבְעָה אָנֹכִי מַמְטִיר עַל הָאָרֶץ אַרְבָּעִים יוֹם וְאַרְבָּעִים לָיְלָה וּמָחִיתִי אֶת כׇּל הַיְקוּם אֲשֶׁר עָשִׂיתִי מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה. (ה) וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּהוּ י״י. (ז) וַיָּבֹא נֹחַ וּבָנָיו וְאִשְׁתּוֹ וּנְשֵׁי בָנָיו אִתּוֹ אֶל הַתֵּבָה מִפְּנֵי מֵי הַמַּבּוּל. (י) וַיְהִי לְשִׁבְעַת הַיָּמִים וּמֵי הַמַּבּוּל הָיוּ עַל הָאָרֶץ. (יב) וַיְהִי הַגֶּשֶׁם עַל הָאָרֶץ אַרְבָּעִים יוֹם וְאַרְבָּעִים לָיְלָה. (טז) וַיִּסְגֹּר י״י בַּעֲדוֹ. (יז) וַיְהִי הַמַּבּוּל אַרְבָּעִים יוֹם עַל הָאָרֶץ וַיִּרְבּוּ הַמַּיִם וַיִּשְׂאוּ אֶת הַתֵּבָה וַתָּרׇם מֵעַל הָאָרֶץ. (יח) וַיִּגְבְּרוּ הַמַּיִם וַיִּרְבּוּ מְאֹד עַל הָאָרֶץ וַתֵּלֶךְ הַתֵּבָה עַל פְּנֵי הַמָּיִם. (יט) וְהַמַּיִם גָּבְרוּ מְאֹד מְאֹד עַל הָאָרֶץ וַיְכֻסּוּ כׇּל הֶהָרִים הַגְּבֹהִים אֲשֶׁר תַּחַת כׇּל הַשָּׁמָיִם. (כ) חֲמֵשׁ עֶשְׂרֵה אַמָּה מִלְמַעְלָה גָּבְרוּ הַמָּיִם וַיְכֻסּוּ הֶהָרִים. (כב) כֹּל אֲשֶׁר נִשְׁמַת רוּחַ חַיִּים בְּאַפָּיו מִכֹּל אֲשֶׁר בֶּחָרָבָה מֵתוּ. (כג) וַיִּמַח אֶת כׇּל הַיְקוּם אֲשֶׁר עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה מֵאָדָם עַד בְּהֵמָה עַד רֶמֶשׂ וְעַד עוֹף הַשָּׁמַיִם וַיִּמָּחוּ מִן הָאָרֶץ וַיִּשָּׁאֶר אַךְ נֹחַ וַאֲשֶׁר אִתּוֹ בַּתֵּבָה. | פרק ז (ח) מִן הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר אֵינֶנָּה טְהֹרָה וּמִן הָעוֹף וְכֹל אֲשֶׁר רֹמֵשׂ עַל הָאֲדָמָה. (ט) שְׁנַיִם שְׁנַיִם בָּאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה זָכָר וּנְקֵבָה כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֱ-לֹהִים אֶת נֹחַ. (יא) בִּשְׁנַת שֵׁשׁ מֵאוֹת שָׁנָה לְחַיֵּי נֹחַ בַּחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי בְּשִׁבְעָה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ בַּיּוֹם הַזֶּה נִבְקְעוּ כׇּל מַעְיְנֹת תְּהוֹם רַבָּה וַאֲרֻבֹּת הַשָּׁמַיִם נִפְתָּחוּ. (יג) בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה בָּא נֹחַ וְשֵׁם וְחָם וָיֶפֶת בְּנֵי נֹחַ וְאֵשֶׁת נֹחַ וּשְׁלֹשֶׁת נְשֵׁי בָנָיו אִתָּם אֶל הַתֵּבָה. (יד) הֵמָּה וְכׇל הַחַיָּה לְמִינָהּ וְכׇל הַבְּהֵמָה לְמִינָהּ וְכׇל הָרֶמֶשׂ הָרֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ לְמִינֵהוּ וְכׇל הָעוֹף לְמִינֵהוּ כֹּל צִפּוֹר כׇּל כָּנָף. (טו) וַיָּבֹאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה שְׁנַיִם שְׁנַיִם מִכׇּל הַבָּשָׂר אֲשֶׁר בּוֹ רוּחַ חַיִּים. (טז) וְהַבָּאִים זָכָר וּנְקֵבָה מִכׇּל בָּשָׂר בָּאוּ כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים (כא) וַיִּגְוַע כׇּל בָּשָׂר הָרֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ בָּעוֹף וּבַבְּהֵמָה וּבַחַיָּה וּבְכׇל הַשֶּׁרֶץ הַשֹּׁרֵץ עַל הָאָרֶץ וְכֹל הָאָדָם. (כד) וַיִּגְבְּרוּ הַמַּיִם עַל הָאָרֶץ חֲמִשִּׁים וּמְאַת יוֹם. |
פרק ח (ב) וַיִּכָּלֵא הַגֶּשֶׁם מִן הַשָּׁמָיִם. (ג) וַיָּשֻׁבוּ הַמַּיִם מֵעַל הָאָרֶץ הָלוֹךְ וָשׁוֹב (ו) וַיְהִי מִקֵּץ אַרְבָּעִים יוֹם וַיִּפְתַּח נֹחַ אֶת חַלּוֹן הַתֵּבָה אֲשֶׁר עָשָׂה. (ח) וַיְשַׁלַּח אֶת הַיּוֹנָה מֵאִתּוֹ לִרְאוֹת הֲקַלּוּ הַמַּיִם מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה. (ט) וְלֹא מָצְאָה הַיּוֹנָה מָנוֹחַ לְכַף רַגְלָהּ וַתָּשׇׁב אֵלָיו אֶל הַתֵּבָה כִּי מַיִם עַל פְּנֵי כָל הָאָרֶץ וַיִּשְׁלַח יָדוֹ וַיִּקָּחֶהָ וַיָּבֵא אֹתָהּ אֵלָיו אֶל הַתֵּבָה. (י) וַיָּחֶל עוֹד שִׁבְעַת יָמִים אֲחֵרִים וַיֹּסֶף שַׁלַּח אֶת הַיּוֹנָה מִן הַתֵּבָה. (יא) וַתָּבֹא אֵלָיו הַיּוֹנָה לְעֵת עֶרֶב וְהִנֵּה עֲלֵה זַיִת טָרָף בְּפִיהָ וַיֵּדַע נֹחַ כִּי קַלּוּ הַמַּיִם מֵעַל הָאָרֶץ. (יב) וַיִּיָּחֶל עוֹד שִׁבְעַת יָמִים אֲחֵרִים וַיְשַׁלַּח אֶת הַיּוֹנָה וְלֹא יָסְפָה שׁוּב אֵלָיו עוֹד. (יג) וַיָּסַר נֹחַ אֶת מִכְסֵה הַתֵּבָה וַיַּרְא וְהִנֵּה חָרְבוּ פְּנֵי הָאֲדָמָה. (כ) וַיִּבֶן נֹחַ מִזְבֵּחַ לַי״י וַיִּקַּח מִכֹּל הַבְּהֵמָה הַטְּהֹרָה וּמִכֹּל הָעוֹף הַטָּהוֹר וַיַּעַל עֹלֹת בַּמִּזְבֵּחַ. (כא) וַיָּרַח י״י אֶת רֵיחַ הַנִּיחֹחַ וַיֹּאמֶר י״י אֶל לִבּוֹ לֹא אֹסִף לְקַלֵּל עוֹד אֶת הָאֲדָמָה בַּעֲבוּר הָאָדָם כִּי יֵצֶר לֵב הָאָדָם רַע מִנְּעֻרָיו וְלֹא אֹסִף עוֹד לְהַכּוֹת אֶת כׇּל חַי כַּאֲשֶׁר עָשִׂיתִי. (כב) עֹד כׇּל יְמֵי הָאָרֶץ זֶרַע וְקָצִיר וְקֹר וָחֹם וְקַיִץ וָחֹרֶף וְיוֹם וָלַיְלָה לֹא יִשְׁבֹּתוּ. | פרק ח (א) וַיִּזְכֹּר אֱ-לֹהִים אֶת נֹחַ וְאֵת כׇּל הַחַיָּה וְאֶת כׇּל הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר אִתּוֹ בַּתֵּבָה וַיַּעֲבֵר אֱ-לֹהִים רוּחַ עַל הָאָרֶץ וַיָּשֹׁכּוּ הַמָּיִם. (ב) וַיִּסָּכְרוּ מַעְיְנֹת תְּהוֹם וַאֲרֻבֹּת הַשָּׁמָיִם (ג) וַיַּחְסְרוּ הַמַּיִם מִקְצֵה חֲמִשִּׁים וּמְאַת יוֹם. (ד) וַתָּנַח הַתֵּבָה בַּחֹדֶשׁ הַשְּׁבִיעִי בְּשִׁבְעָה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ עַל הָרֵי אֲרָרָט. (ה) וְהַמַּיִם הָיוּ הָלוֹךְ וְחָסוֹר עַד הַחֹדֶשׁ הָעֲשִׂירִי בָּעֲשִׂירִי בְּאֶחָד לַחֹדֶשׁ נִרְאוּ רָאשֵׁי הֶהָרִים. (ז) וַיְשַׁלַּח אֶת הָעֹרֵב וַיֵּצֵא יָצוֹא וָשׁוֹב עַד יְבֹשֶׁת הַמַּיִם מֵעַל הָאָרֶץ. (יג) וַיְהִי בְּאַחַת וְשֵׁשׁ מֵאוֹת שָׁנָה בָּרִאשׁוֹן בְּאֶחָד לַחֹדֶשׁ חָרְבוּ הַמַּיִם מֵעַל הָאָרֶץ (יד) וּבַחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי בְּשִׁבְעָה וְעֶשְׂרִים יוֹם לַחֹדֶשׁ יָבְשָׁה הָאָרֶץ. (טו) וַיְדַבֵּר אֱ-לֹהִים אֶל נֹחַ לֵאמֹר. (טז) צֵא מִן הַתֵּבָה אַתָּה וְאִשְׁתְּךָ וּבָנֶיךָ וּנְשֵׁי בָנֶיךָ אִתָּךְ. (יז) כׇּל הַחַיָּה אֲשֶׁר אִתְּךָ מִכׇּל בָּשָׂר בָּעוֹף וּבַבְּהֵמָה וּבְכׇל הָרֶמֶשׂ הָרֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ [הַיְצֵא] (הוצא) אִתָּךְ וְשָׁרְצוּ בָאָרֶץ וּפָרוּ וְרָבוּ עַל הָאָרֶץ. (יח) וַיֵּצֵא נֹחַ וּבָנָיו וְאִשְׁתּוֹ וּנְשֵׁי בָנָיו אִתּוֹ. (יט) כׇּל הַחַיָּה כׇּל הָרֶמֶשׂ וְכׇל הָעוֹף כֹּל רוֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ לְמִשְׁפְּחֹתֵיהֶם יָצְאוּ מִן הַתֵּבָה. |
על פי חלוקה זו, ישנם שני סיפורי מבול שונים, גרסת "J" אשר מתארת גשמים זועמים הנמשכים ארבעים יום, וגרסת "P", אשר מתארת מבול הנמשך כמעט שנה.3 על ידי חלוקת הטקסט המקראי למספר מקורות, מבקרי המקרא מנסים להסביר את הכפילויות ואת הסתירות הבאות:
כפילויות
- בני נח – איזכור אחד (ה׳:ל״ב) משוייך לעורך, בעוד השני (ו׳:י') מזוהה עם המקור "P".
- שחיתות המין האנושי וההחלטה להשמיד – הפעם הראשונה בה מוזכרים עניינים אלו (ו׳:א׳-ח׳) משוייכת ל"J", בעוד השנייה (ו׳:ט׳-י״ג) משוייכת ל"P".
- הציווי להיכנס לתיבה – תיאוריה זו מבחינה בין שני הציוויים הא-לוהיים לגבי הכניסה לתיבה, כשהאחד (ו׳:י״ז-כ״ב) מזוהה עם "P" והשני (ז׳:א׳-ה׳) עם "J".
- היענותו של נח – נח נכנס לתיבה רק פעם אחת בכל אחד מן המקורות, מאחר וז׳:ז' מזוהה עם "J" וז׳:י"ג עם "P" (ז':כ"ד).
- שיטפונות – האיזכורים המרובים לעליית מפלס המים נחלקים בין המקורות השונים, כשחלקם מזוהים עם "J" (ז':י"ח-כ') וחלקם עם "P" (ז':כ"ד).
- מוות – החזרתיות בדבר מותם של כל היצורים הרבים מופחתת מאחר והפסוקים מתחלקים בין "P" (ז':כ"א) ל"J" (ז':כ"ב-כ"ג).
סתירות
- שניים לעומת שבעה – המקור "P" מוצג כמשמר מסורת על פיה רק שניים מכל מין ניצלו (ו':י"ט-כ"א, ז':ח'-ט', ז':ט"ו-ט"ז), בעוד שמסמך "J" מבחין בין חיות טהורות לטמאות (ז':ב'-ג').
- יום הכניסה לתיבה – רק לפי "J" נח נכנס לתיבה שבעה ימים לפני תחילת הגשמים (ז':ז' וז':י'). לפי המקור "P", הוא נכנס לתיבה רק ביום בו התחילו הגשמים ממש (ז':י"ג).
- מקור המים ואורך המבול – המקורות חלוקים ביניהם באשר למקור המבול ולאורכו. בעוד "J" מתאר את המבול כירידת גשמים (ז':ד',י"ב), "P" מתאר אותו כמעיינות העולות על גדותיהן (ז':י"א). ב"J" הגשמים ארכו ארבעים יום (ז':ד',י"ב, וי"ז), בעוד ב"P" המבול נמשך יותר ממאה חמישים יום (ז':כ"ד וח':ג').
- עורב או יונה – רק ב"J" נח שולח יונה (בח':ח'-י"ב). במסמך "P" הוא שולח עורב (ח':ז').
נקודות חולשה בגישת ביקורת המקרא
הערה מקדימה: הניתוח בחלק זה מתייחס אך ורק לבעיות טקסטואליות הטבועות ביישום שיטת התעודות על סיפור המבול. הניתוח אינו מתייחס לבעיות המתעוררות מאי-ההתאמה התיאולוגית שבין גישת ביקורת המקרא לבין המקור הא-לוהי של התורה. יתר על כן, הניתוח אינו מתייחס לחולשות בשיטת הניתוח של ביקורת המקרא באופן כללי. אי"ה, נושאים אלו יעלו לדיון במאמרים נפרדים באתר.
נותרות כפילויות
גם לאחר החלוקה למקורות נפרדים, נותרות כפילויות רבות בכל אחד מן המקורות בפני עצמו, דבר המחליש רבות את הטענה כי הכפילויות הללו הן תוצאת מיזוג בין מקורות שונים. הנה כמה דוגמאות:
- היענותו של נח – במקור "P", נותרים איזכורים רבים לכך שנח עשה את שה' הטיל עליו לעשות. ראשית, בו':כ"ב מצויינת היענותו של נח במונחים כלליים: "וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים". לאחר מכן, הן בז':ח'-ט', והן בז':י"ד-ט"ו, מתוארים פרטי ההיענות הזו, ומתואר פעמיים כיצד החיות נכנסו לתיבה. כל אחת מן הפיסקאות הללו מסתיימת בעובדה שנח עשה את שה' ציווה אותו לעשות:"כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֱ-לֹהִים אֶת נֹחַ" / "כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים".4
- ארבעים יום – במקור "J" נותרת התייחסות כפולה לכך שתקופת הגשמים ארכה ארבעים יום, הן בז':י"ב, והן בז׳:י״ז. כאשר בוחנים את המקור "J" בנפרד, נמצא כי האמירות הללו ממוקמות במרחק חצי פסוק זו מזו, כך שהכפילות מבלבלת עוד יותר.
- עליית מפלס המים והתיבה – גם הציון הכפול של עליית המים לא נפתר באמצעות החלוקה למקורות שונים. המקור "J" מציין עובדה זו כמה וכמה פעמים בז':י"ח-כ'. יתר על כן, מצויין פעמים בחלק זה שהמים הרימו את התיבה (ז':י"ז-י"ח).
- האדמה מתייבשת – המקור "P", מציין פעמיים שהאדמה התייבשה, הן בח':י"ג, והן בח':י"ד.5
מקורות לא ברורים ועריכה לא עקבית
לא רק ששיטת התעודות נכשלת בניסיונה לספק הסבר לכל הכפילויות שבפסוקים, היא גם יוצרת בעיות חדשות על הדרך. חלוקת הטקסט המקראי למקורות נפרדים, יוצרת פערי הבנה בכל אחד מן המקורות הללו, מאחר ועובדות מסויימות חסרות בכל אחד ממסמכי המקור הנבחנים בנפרד. כתוצאה מכך, לעיתים קרובות, הטקסטים המשחוזרים אינם ברורים לקורא. לדוגמא:6
- במקור "J", אין שום התייחסות לבניית התיבה, והתיבה מופיעה כמו משום מקום בז׳:א׳, כאשר ה' מצווה את נח להיכנס אליה.
- במקור "P", ההתייחסות לחיות טהורות ולא טהורות בז':ח' מיותרת. על פי מקור זה, נכנסו לתיבה זוג מכל מין של חיה, ללא כל קשר לסטטוס טהרתם, ולכן לא ברור מדוע ישנו צורך להבדיל בין החיות הטהורות לטמאות.
- מהשחבור שתיאוריה זו מבצעת לו':ט"ז, עולה כי חסרה מילה מקדימה לביטוי "וַיִּסְגֹּר ה' בַּעֲדוֹ" במקור "J", כאשר זה נבחן במבודד. מאחר והביטוי כבר לא מופיע לאחר כניסת נח לתיבה, הביטוי נראה חסר כל היגיון.
- ב"P", קשה להבין את שליחת העורב של נח, לאור זאת שאין במקור זה אף תיאור של העורב בוחן את האדמה. הביטוי נותר חסר הקשר ומטרתו בפסוקים אינה ברורה.
- ב"J", נח שולח יונה לבחון את האדמה לאחר "ארבעים ימי גשמים", וגם כאן התיאור חסר היגיון. מאחר והמקור אינו מציין הפחתה הדרגתית בגובה המים, יש לקרוא את הסיפור כאילו מיד לאחר שנפסקו הגשמים, נח מניח כי היונה תמצא אדמה יבשה, הנחה מוזרה ולא מציאותית בעליל.7
- במקרים אחרים, סידור הסיפור אינו הגיוני. כך, "J" מציג את ה' סוגר את הדלת של התיבה, רק לאחר התיאור של ארבעים ימי הגשמים.
על מנת לספק הסבר לבעיות הללו, על תומכי שיטת התעודות להניח כי חלקים מכל מקור נחתכו על ידי העורך כאשר הוא מיזג ביו המקורות השונים על מנת ליצור את הטקסט המקראי. אולם, נראה שהעורך בסיפור השתמש במקורות באופן מאוד לא עקבי, כך שלעיתים נוצרו כפילויות מיותרות עקב השתמרותם של שתי המקורות, בעוד שבפעמים אחרות התבצע שימוש במקור אחד בלבד. עבודה עריכתית כה הפכפכה נדמית מופרכת.
מינוחים מפתיעים
ישנם מבקרים הטוענים כי החלוקה של הטקסט למקורותיו השונים, נתמכת באמצעות המונחים הייחודיים בהם כל אחד מן המקורות משתמש. זוגות המונחים המקבילים הללו כוללים את שמות ה' (שם הויה לעומת שם א-להות), וכן זוגות מונחים נוספים כגון: "אֲדָמָה" לעומת "אֶרֶץ", "אָדָם" לעומת "בָּשָׂר", "זָכָר וּנְקֵבָה" לעומת "אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ" ו"חרב" לעומת "יבש". לעיתים תכופות, הוכחה זו נעשית למעגלית, שכן מלכתחילה, החלוקה למקורות השונים מסתמכת על זוגות המונחים הללו. אולם בסיפור המבול, חרף כל מאמציהם, מבקרי המקרא נותרים עם זוגות מונחים אשר אינם מתחלקים במסודר בין המקורות. כך, הטקסטים המזוהים הן עם המקור "P" והן עם "J", משתמשים ב"אֲדָמָה" וגם ב"אֶרֶץ,8 ב"אָדָם" וגם ב"בָּשָׂר".9
יתר על כן, המקור "J" משתמש ב"זָכָר וּנְקֵבָה" לצד "אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ",10 והמקור "P" משתמש ב"חרב" וגם "יבש".11 במקומות נוספים רבים, יש צורך לחלק את הפסוק בין המקורות (ראו לדוגמא "כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים / וַיִּסְגֹּר י"י בַּעֲדוֹ") על מנת לשמר את התיאוריה.
כך, הטענה כי המונחים המקבילים בפסוקים מהווים הוכחה לכך שישנם כמה מקורות לפסוקים, כשכל מקור מאופיין בסט מונחים משלו, אינה מחזיקה מים, ומסיבה טובה. מבקרי המקרא ניצבים אל מול בעיה קשה: חלוקת המקורות על סמך הכפילויות והסתירות אינה תואמת את החלוקה על סמך הממצאים הבלשניים, ולכן, כדי לערוך חלוקה למקורות, יש להקריב אחד מהם על מנת לשמר את השני.12 באופן בלתי נמנע, הם מוכרחים לבחור באחת מבין שלושת האפשרויות הללו: להישאר עם כפילויות וסתירות רבות, להישאר עם מונחים לא עקביים רבים, או להניח שהתרחשה עבודת עריכה סבוכה מאוד ולא עקבית, על מנת לפתור את הבעיות באופן חלקי. כל האופציות אינן נראות מוצלחות במיוחד.
הגזמה בסתירות
ישנם מקרים בהם מבקרי המקרא מגזימים בסתירות אותם הם מוצאים בטקסט המקראי, ומציעים כי הטקסט אינו לכיד, כשלמעשה אין כל צורך ממשי בטענות הללו . כך, בסיפור שלנו, ארבע מתוך חמש הסתירות המצויינות לעיל אינן באמת סתירות:
- מקור המים – תיאורי פתיחת השמיים ונביעת המעמקים יכולים בקלות להתקיים בטקסט לצד תיאורי הגשמים, מאחר ואין סיבה שה' לא היה יכול להציף את העולם בעזרת שני האמצעים הללו.13
- ארבעים ומאה חמישים יום – כתוצאה מכך, אין סתירה גם בין ארבעים הימים למאה וחמישים הימים. בעוד הראשון מתאר את משך תקופת הגשמים, האחרון מתאר את משך התקופה בה העולם הוצף מן התהומות.14
- כניסתו של נח – אף על פי שכניסתו של נח לתיבה בז':ז', מגיעה לאחר האמירה כי המבול החל "לאחר שבעת ימים", אין זה אומר שנח נכנס לתיבה בתחילת השבוע. ניתן לקרוא את הפסוקים בקלות רבה כך שישתמע שנח נכנס בדיוק לפני תחילת הגשמים, ביום השביעי עצמו, ממש כפי שכתוב בז':י"ג.
- עורב ויונה – לבסוף, לא רק ששליחת העורב ושליחת היונה אינן סותרות זו את זו, אלא הן מובנות זו מתוך זו. רק בגלל שהעורב התרוצץ הלוך ושוב, נח היה מוכרח לשלוח ציפור אחרת על מנת שתבדוק את מצב המים.15
אם כן, הסתירה היחידה שיש לפתור היא מספר החיות שהוכנסו לתיבה (שתיים לעומת שבע). אנו נתעמק בסתירה הזו ונציע לה פתרונות בהמשך.
גישה ספרותית ומקור יחיד
חלק זה מציע הסבר חלופי לקשיים העולים מן הסיפור המקראי. מוצע כאן שבקריאה זהירה של הטקסט המקראי, ועל ידי הערכה לצורתו הספרותית, רוב הכפילויות שבטקסט נפתרות. הניסיון להבין את "דרכי המקראות", כלומר, את האמצעיים הספרותיים בהם התורה משתמשת, היווה כבר תקופה ארוכה כלי לפרשנות מסורתית, ומייצר חלופה משכנעת הרבה יותר מהתאוריות של מבקרי המקרא. נקודת הפתיחה של הגישה הזו הפוכה מזו של שיטת התעודות, שכן ההנחה היא שישנו מקור יחיד לטקסט המקראי, ובאמצעות הנחה זו היא פותרת את כל הקשיים העולים מן הטקסט. זיהוי האופי האחדותי של התורה מאפשר לפרשנים לזהות דפוסים החוזרים על עצמם לכל אורכה, לנתח כראוי את המבנה שלה, ולשים לב לביטויים ייחודיים או לצורות דקדוקיות ייחודיות.
בראשית ונח
במבט ראשון, נדמה שישנה חפיפה מיותרת בין בראשית ו׳:א׳-ח׳ לו':ט'-י"ג, מאחר ושניהם מתארים את החלטתו של ה' להשמיד את העולם. אולם, הפסוקים הללו רק נדמים כחופפים במידה ואנו מניחים כי הם מהווים שני חלקים מאותו הסיפור. למעשה, כשאנו בוחנים מקרוב יותר את העלילה, מתגלה לנו שבו׳:א׳-ח׳ ישנו סיכום של סיפור הבריאה, בעוד סיפור המבול מתחיל רק בו':ט'.16 חלוקה מבנית זו משתקפת בחלוקה המסורתית לפרשות (על פיה ו׳:א׳-ח׳ מסיימים את ספר בראשית, ורק בו':ט' נפתחת פרשת נח), בניגוד לחלוקה הלא-מסורתית לפרקים.
לשתי היחידות, אם כן, מטרות שונות לחלוטין, ובהתאם לכך גם דגשים שונים. בעוד היחידה הראשונה מתמקדת בהחלטה להשמיד את העולם, היחידה השנייה מדגישה את ההחלטה להציל. הטבלה הבאה מדגישה את נקודות המבט המנוגדות של שתי היחידות, על ידי התמקדות בהבדלים ביניהן באופן הצגת דבר ה':
בראשית ו':א'-ח' | בראשית ו':ט'-י"ג |
(א) וַיְהִי כִּי הֵחֵל הָאָדָם לָרֹב עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה וּבָנוֹת יֻלְּדוּ לָהֶם. (ב) וַיִּרְאוּ בְנֵי הָאֱ-לֹהִים אֶת בְּנוֹת הָאָדָם כִּי טֹבֹת הֵנָּה וַיִּקְחוּ לָהֶם נָשִׁים מִכֹּל אֲשֶׁר בָּחָרוּ. (ג) וַיֹּאמֶר י"י לֹא יָדוֹן רוּחִי בָאָדָם לְעֹלָם בְּשַׁגַּם הוּא בָשָׂר וְהָיוּ יָמָיו מֵאָה וְעֶשְׂרִים שָׁנָה. (ד) הַנְּפִלִים הָיוּ בָאָרֶץ בַּיָּמִים הָהֵם וְגַם אַחֲרֵי כֵן אֲשֶׁר יָבֹאוּ בְּנֵי הָאֱ-לֹהִים אֶל בְּנוֹת הָאָדָם וְיָלְדוּ לָהֶם הֵמָּה הַגִּבֹּרִים אֲשֶׁר מֵעוֹלָם אַנְשֵׁי הַשֵּׁם. | _____ |
(להלן פסוק ח) | (ט) אֵלֶּה תּוֹלְדֹת נֹחַ נֹחַ אִישׁ צַדִּיק תָּמִים הָיָה בְּדֹרֹתָיו אֶת הָאֱ-לֹהִים הִתְהַלֶּךְ נֹחַ. |
(לעיל בראשית ה':ל"ב) | (י) וַיּוֹלֶד נֹחַ שְׁלֹשָׁה בָנִים אֶת שֵׁם אֶת חָם וְאֶת יָפֶת. |
(ה) וַיַּרְא י"י כִּי רַבָּה רָעַת הָאָדָם בָּאָרֶץ וְכׇל יֵצֶר מַחְשְׁבֹת לִבּוֹ רַק רַע כׇּל הַיּוֹם. (ו) וַיִּנָּחֶם י"י כִּי עָשָׂה אֶת הָאָדָם בָּאָרֶץ וַיִּתְעַצֵּב אֶל לִבּוֹ. (ז) וַיֹּאמֶר י"י אֶמְחֶה אֶת הָאָדָם אֲשֶׁר בָּרָאתִי מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה מֵאָדָם עַד בְּהֵמָה עַד רֶמֶשׂ וְעַד עוֹף הַשָּׁמָיִם כִּי נִחַמְתִּי כִּי עֲשִׂיתִם. | (יא) וַתִּשָּׁחֵת הָאָרֶץ לִפְנֵי הָאֱ-לֹהִים וַתִּמָּלֵא הָאָרֶץ חָמָס. (יב) וַיַּרְא אֱ-לֹהִים אֶת הָאָרֶץ וְהִנֵּה נִשְׁחָתָה כִּי הִשְׁחִית כׇּל בָּשָׂר אֶת דַּרְכּוֹ עַל הָאָרֶץ. (יג) וַיֹּאמֶר אֱ-לֹהִים לְנֹחַ קֵץ כׇּל בָּשָׂר בָּא לְפָנַי כִּי מָלְאָה הָאָרֶץ חָמָס מִפְּנֵיהֶם וְהִנְנִי מַשְׁחִיתָם אֶת הָאָרֶץ. |
(ח) וְנֹחַ מָצָא חֵן בְּעֵינֵי י"י. | (לעיל פסוק ט) |
- ביטול לעומת השמדה – היחידה הראשונה מציגה את החלטת ה' להשמיד את העולם כהחלטה שנבעה מהתחרטות ומרצון לחזור בו מן הבריאה המקורית.17 נקודת מבט זו מהווה סיכום טבעי לפרשת בראשית, ועומדת בניגוד ליחידה השנייה, אשר פותחת את פרשת נח. כך, אמירותיו של ה' בו':ו'-ז', "אֶמְחֶה אֶת הָאָדָם אֲשֶׁר בָּרָאתִי מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה" ו"כִּי נִחַמְתִּי כִּי עֲשִׂיתִם", אינם פשוט הצהרות על ההשמדה (כמו בו':י"ג), אלא, הן מגלמות את ההחלטה למחוק ולבטל את הבריאה המקורית. הביטויים ביחידה זו דומים לאלו שבתחילת פרשת בראשית. השורש ברא הינו מרכזי בסיפור הבריאה, ומופיע אחד עשר פעמים בפרשה זו, אך לא חוזר כלל בסיפור המבול. בנוסף, המילים "הָאָדָם" ו"הָאֲדָמָה" מזכירות את הקללה על האדם והאדמה שתוארה שלוש פעמים בפרשת בראשית (ג':י"ז-י"ט, ד':י"א-י"ד, וה':כ"ט).
- האם נח מרכזי לסיפור? – צדיקותו של נח רק מוזכרת בקצרה ממש בסוף היחידה הראשונה, מאחר ונח אינו מרכזי לסיפור שיחידה זו מספרת; העובדה שהוא מוזכר כלל היא רק בכדי לקשר בין יחידה זו ליחידה הבאה. בניגוד לכך, היחידה השנייה נפתחת בתיאור מורחב של העובדה הזו, כהקדמה להחלטתו של ה' להציל את נח, ולמעשה כהקדמה לכל הסיפור המסופר בשאר פרק ו'.
- חשיבה לעומת דיבור – בהתאם, בעוד ההחלטה להשמיד את העולם מרכזית ליחידה הראשונה, היא מוזכרת ביחידה השנייה רק כרקע הכרחי להצלה, שהיא האירוע המרכזי בשאר הפרק. כך, בניגוד ליחידה הראשונה בה תהליך קבלת ההחלטה של ה' פנימי לחלוטין ("אֶל לִבּוֹ"), ביחידה השנייה ה' חולק את החלטתו עם נח ("וַיֹּאמֶר אֱ-לֹהִים לְנֹחַ"). רק על סמך המידע הזה, פקודותיו של ה' לבנות תיבה ולאסוף את החיות, וכן בריתו להציל את נח, נראות הגיוניות.
טווח ארוך לעומת פקודות מיידיות
במבט ראשון, פקודותיו של ה' לנח בפרק ז':א'-ה' נדמים כחזרה על פקודותיו בו׳:י״ד-כ״ב. בשניהם נאמר לנח על המבול המתקרב, ושעליו לאסוף את החיות ולהיכנס לתיבה. אולם, כאשר בוחנים מקרוב את הפקודות השונות, תוך התחשבות באופי הפקודות ובתיזמון שלהן, מה שנדמה היה ככפילויות, נראה עתה כנפרד, והחזרתיות נפתרת.
בראשית ו':י"ג-כ"ב | בראשית ז':א'-ה' |
(יג) וַיֹּאמֶר אֱ-לֹהִים לְנֹחַ קֵץ כׇּל בָּשָׂר בָּא לְפָנַי כִּי מָלְאָה הָאָרֶץ חָמָס מִפְּנֵיהֶם וְהִנְנִי מַשְׁחִיתָם אֶת הָאָרֶץ. | _____ |
(יד) עֲשֵׂה לְךָ תֵּבַת עֲצֵי גֹפֶר קִנִּים תַּעֲשֶׂה אֶת הַתֵּבָה וְכָפַרְתָּ אֹתָהּ מִבַּיִת וּמִחוּץ בַּכֹּפֶר. (טו) וְזֶה אֲשֶׁר תַּעֲשֶׂה אֹתָהּ שְׁלֹשׁ מֵאוֹת אַמָּה אֹרֶךְ הַתֵּבָה חֲמִשִּׁים אַמָּה רׇחְבָּהּ וּשְׁלֹשִׁים אַמָּה קוֹמָתָהּ. (טז) צֹהַר תַּעֲשֶׂה לַתֵּבָה וְאֶל אַמָּה תְּכַלֶּנָּה מִלְמַעְלָה וּפֶתַח הַתֵּבָה בְּצִדָּהּ תָּשִׂים תַּחְתִּיִּם שְׁנִיִּם וּשְׁלִשִׁים תַּעֲשֶׂהָ. | _____ |
(יז) וַאֲנִי הִנְנִי מֵבִיא אֶת הַמַּבּוּל מַיִם עַל הָאָרֶץ לְשַׁחֵת כׇּל בָּשָׂר אֲשֶׁר בּוֹ רוּחַ חַיִּים מִתַּחַת הַשָּׁמָיִם כֹּל אֲשֶׁר בָּאָרֶץ יִגְוָע. | (להלן פסוק ד) |
(יח) וַהֲקִמֹתִי אֶת בְּרִיתִי אִתָּךְ וּבָאתָ אֶל הַתֵּבָה אַתָּה וּבָנֶיךָ וְאִשְׁתְּךָ וּנְשֵׁי בָנֶיךָ אִתָּךְ. | (א) וַיֹּאמֶר י"י לְנֹחַ בֹּא אַתָּה וְכׇל בֵּיתְךָ אֶל הַתֵּבָה כִּי אֹתְךָ רָאִיתִי צַדִּיק לְפָנַי בַּדּוֹר הַזֶּה. |
(יט) וּמִכׇּל הָחַי מִכׇּל בָּשָׂר שְׁנַיִם מִכֹּל תָּבִיא אֶל הַתֵּבָה לְהַחֲיֹת אִתָּךְ זָכָר וּנְקֵבָה יִהְיוּ. (כ) מֵהָעוֹף לְמִינֵהוּ וּמִן הַבְּהֵמָה לְמִינָהּ מִכֹּל רֶמֶשׂ הָאֲדָמָה לְמִינֵהוּ שְׁנַיִם מִכֹּל יָבֹאוּ אֵלֶיךָ לְהַחֲיוֹת. | (ב) מִכֹּל הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה תִּקַּח לְךָ שִׁבְעָה שִׁבְעָה אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר לֹא טְהֹרָה הִוא שְׁנַיִם אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ. (ג) גַּם מֵעוֹף הַשָּׁמַיִם שִׁבְעָה שִׁבְעָה זָכָר וּנְקֵבָה לְחַיּוֹת זֶרַע עַל פְּנֵי כׇל הָאָרֶץ. |
(כא) וְאַתָּה קַח לְךָ מִכׇּל מַאֲכָל אֲשֶׁר יֵאָכֵל וְאָסַפְתָּ אֵלֶיךָ וְהָיָה לְךָ וְלָהֶם לְאׇכְלָה. | _____ |
(לעיל פסוק יז) | (ד) כִּי לְיָמִים עוֹד שִׁבְעָה אָנֹכִי מַמְטִיר עַל הָאָרֶץ אַרְבָּעִים יוֹם וְאַרְבָּעִים לָיְלָה וּמָחִיתִי אֶת כׇּל הַיְקוּם אֲשֶׁר עָשִׂיתִי מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה. |
(כב) וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים כֵּן עָשָׂה. | (ה) וַיַּעַשׂ נֹחַ כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּהוּ י"י. |
מילותיו של ה' לנח בפרק ו' נאמרות חודשים רבים, אולי אפילו שנים לפני המבול, בעוד הפקודות בפרק ז':א'-ה', נאמרות שבוע לפני תחילת הגשמים בלבד. כך, בפסוקים ו׳:י״ג-כ״ב מופיעות פקודותיו של ה' לטווח הארוך, ובהן הוא מצווה על נח להתכונן למבול (לבנות תיבה ולאסוף חיות ואוכל),18 בעוד בז':א'-ה', מפיעות פקודות לטווח קצר המתייחסות לגשמים הקרבים.19 לאור זאת, רוב הכפילויות שבין הפקודות נעלמות או נעשות מובנות מאליהן:
- מבול עתידי לעומת הגשמים הקרבים – בפרק ו', ה' מתייחס למבול העתידי במונחים כלליים, "וַאֲנִי הִנְנִי מֵבִיא אֶת הַמַּבּוּל", על מנת לנמק את הצורך לבנות תיבה. בניגוד לכך, בפרק ז' הוא מציין כי הגשמים יגיעו בקרוב, "כִּי לְיָמִים עוֹד שִׁבְעָה אָנֹכִי מַמְטִיר עַל הָאָרֶץ", על מנת לנמק את הצורך להיכנס לתיבה (ולא לבנות אותה).
- כניסה: הבטחה לעומת ציווי – בניגוד לרושם הראשוני, ה' לא מצווה את נח להיכנס לתיבה פעמיים. לעומת צורת הציווי של המילים "בֹּא אַתָּה" בז':א', "וּבָאתָ אֶל הַתֵּבָה" בו':י"ח אינן מילות ציווי, אלא באות לתאר את העתיד לקרות. כאן, ה' מבטיח לנח שהוא עתיד להיכנס לתיבה ולהינצל, ולא פוקד עליו לעשות זאת.20
- הנחיות שונות – אם כן, ההנחיות בפרק ו' נוגעות רק לבניית התיבה ולאיסוף החיות, ושתי אלו אינן מופיעות שוב בפרק ז', שם מדובר רק על הכניסה לתיבה. על כך מצביע גם הניגוד בין לשון העתיד של "וּבָאתָ" ללשון הציווי של "עֲשֵׂה לְךָ" ו"קַח לְךָ".
- שניים לעומת שבעה – בפרק ו', כאשר ה' מעביר לנח פקודות הכנה כלליות, הוא פשוט אומר לנח לאסוף שתי חיות מכל מין, זכר ונקבה. רק בפרק ז', כאשר הפקודות מקבלות אופי מיידי, ה' מוסיף שעליו לקחת שבעה זוגות מכל החיות טהורות, ורק זוג אחד של כל החיות שאינן טהורות. בחלק הבא נתייחס לחלוקה הזו בהרחבה.
"שניים", "שבע" ו"זוגות זוגות"
לאור הדיון לעיל, מה שנדמה היה כסתירה בנוגע למספר החיות שהובאו לתיבה, התגלה כשתי פקודות שונות. בפקודה המקורית של ה', ה' דיבר במונחים כלליים, ואמר לנח להביא לתיבה רק זוג אחד של כל חיה, זכר ונקבה. בנקודה זו בזמן, חודשים רבים לפני המבול, כאשר נח התעסק בעיקר בבניית התיבה ובאיסוף המזון, לא הייתה חשיבות מיוחדת לעובדה שהוא יצטרך לקחת שבעה זוגות מחיות מסויימות, שכן ההשפעה על כמויות המזון ועל מימדי התיבה הייתה מזערית. רק כאשר המבול התקרב ונח היה צריך להתחיל להכניס את החיות לתיבה, ה' פירט וציווה את נח להביא שבעה זוגות מכל חיה טהורה, ורק זוג אחד מכל חיה טמאה (ז':ב'-ג').21
הבחנה זו מספקת על מנת להסביר את ההבדל בין שתי הפיסקאות הראשונות.22 אולם, בעת ביצוע הפקודה בז':ח'-ט', נראה כי התורה מסתייגת, שכן היא ממשיכה להבחין בין חיות טהורות לטמאות, ובמקביל חוזרת להתייחס רק לזוגות, כמו בפיסקה הראשונה.23 טבלה זו באה להדגים זאת:
בראשית ו':י"ט-כ' | בראשית ז':ב'-ג' |
(יט) וּמִכׇּל הָחַי מִכׇּל בָּשָׂר שְׁנַיִם מִכֹּל תָּבִיא אֶל הַתֵּבָה לְהַחֲיֹת אִתָּךְ זָכָר וּנְקֵבָה יִהְיוּ. (כ) מֵהָעוֹף לְמִינֵהוּ וּמִן הַבְּהֵמָה לְמִינָהּ מִכֹּל רֶמֶשׂ הָאֲדָמָה לְמִינֵהוּ שְׁנַיִם מִכֹּל יָבֹאוּ אֵלֶיךָ לְהַחֲיוֹת. | (ב) מִכֹּל הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה תִּקַּח לְךָ שִׁבְעָה שִׁבְעָה אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר לֹא טְהֹרָה הִוא שְׁנַיִם אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ. (ג) גַּם מֵעוֹף הַשָּׁמַיִם שִׁבְעָה שִׁבְעָה זָכָר וּנְקֵבָה לְחַיּוֹת זֶרַע עַל פְּנֵי כׇל הָאָרֶץ. |
בראשית ז':ח'-ט', ט"ו-ט"ז | |
(ח) מִן הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר אֵינֶנָּה טְהֹרָה וּמִן הָעוֹף וְכֹל אֲשֶׁר רֹמֵשׂ עַל הָאֲדָמָה. (ט) שְׁנַיִם שְׁנַיִם בָּאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה זָכָר וּנְקֵבָה כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֱ-לֹהִים אֶת נֹחַ... (טו) וַיָּבֹאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה שְׁנַיִם שְׁנַיִם מִכׇּל הַבָּשָׂר אֲשֶׁר בּוֹ רוּחַ חַיִּים. (טז) וְהַבָּאִים זָכָר וּנְקֵבָה מִכׇּל בָּשָׂר בָּאוּ כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים וַיִּסְגֹּר י"י בַּעֲדוֹ. |
בעוד במבט ראשון, ניתן להבין מפסוקים ז':ח'-ט', שרק זוג אחד מכל מין נכנס לתיבה, אפילו מהחיות הטהורות (בניגוד לז':ב'). אולם למעשה, על מנת להבין את היחסים שבין כל הפסוקים השונים, יש להבחין בין המושגים "שְׁנַיִם" ו"שְׁנַיִם שְׁנַיִם". מונחים אלו אולי דומים כלפי חוץ, אך משמעותם שונה לחלוטין. כפי שציינו פרשנים רבים (לדוגמא ר' יוסף בכור שור, רד"ק, ורד"צ הופמן), הביטוי "שְׁנַיִם שְׁנַיִם" לא אומר שרק שתיים מכל חיה נכנסו לתיבה, ("שְׁנַיִם"), אלא שהחיות נכנסו לתיבה בזוגות, בין אם היו אלה שבעה זוגות מכל חיה או זוג אחד.24 בנוסף, כפי שמציין רד"צ הופמן, התורה בחרה בכוונה את הניסוח הכולל של "שְׁנַיִם שְׁנַיִם" על מנת שתוכל להכילה על כל סוגי החיות, ללא צורך לחזור על פרטי ההבחנה בין החיות הטהורות לטמאות.25 על רקע ההבנה הזו, כל הפסוקים מסתדרים יחדיו ולשון הפסוקים מובנת כמשרתת את ההבדלים ביניהם.
סקירת מאורע היסטורי
כניסתו של נח לתיבה מוזכרת פעמיים בטקסט, הן בז':ו'-ט', והן בז':י'-ט"ז, ובחינת שתי הפיסקאות, זו לצד זו, תעזור לנו להבחין באופי הייחודי לכל אחת מהן, ובסיבה לכפילות.26
בראשית ז':ו'-ט' | בראשית ז':י"א-ט"ז |
(ו) וְנֹחַ בֶּן שֵׁשׁ מֵאוֹת שָׁנָה וְהַמַּבּוּל הָיָה מַיִם עַל הָאָרֶץ. | (י) וַיְהִי לְשִׁבְעַת הַיָּמִים וּמֵי הַמַּבּוּל הָיוּ עַל הָאָרֶץ. (יא) בִּשְׁנַת שֵׁשׁ מֵאוֹת שָׁנָה לְחַיֵּי נֹחַ בַּחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי בְּשִׁבְעָה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ בַּיּוֹם הַזֶּה נִבְקְעוּ כׇּל מַעְיְנֹת תְּהוֹם רַבָּה וַאֲרֻבֹּת הַשָּׁמַיִם נִפְתָּחוּ. (יב) וַיְהִי הַגֶּשֶׁם עַל הָאָרֶץ אַרְבָּעִים יוֹם וְאַרְבָּעִים לָיְלָה. |
(ז) וַיָּבֹא נֹחַ וּבָנָיו וְאִשְׁתּוֹ וּנְשֵׁי בָנָיו אִתּוֹ אֶל הַתֵּבָה מִפְּנֵי מֵי הַמַּבּוּל. | (יג) בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה בָּא נֹחַ וְשֵׁם וְחָם וָיֶפֶת בְּנֵי נֹחַ וְאֵשֶׁת נֹחַ וּשְׁלֹשֶׁת נְשֵׁי בָנָיו אִתָּם אֶל הַתֵּבָה. |
(ח) מִן הַבְּהֵמָה הַטְּהוֹרָה וּמִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר אֵינֶנָּה טְהֹרָה וּמִן הָעוֹף וְכֹל אֲשֶׁר רֹמֵשׂ עַל הָאֲדָמָה. (ט) שְׁנַיִם שְׁנַיִם בָּאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה זָכָר וּנְקֵבָה כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֱ-לֹהִים אֶת נֹחַ. | (יד) הֵמָּה וְכׇל הַחַיָּה לְמִינָהּ וְכׇל הַבְּהֵמָה לְמִינָהּ וְכׇל הָרֶמֶשׂ הָרֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ לְמִינֵהוּ וְכׇל הָעוֹף לְמִינֵהוּ כֹּל צִפּוֹר כׇּל כָּנָף. (טו) וַיָּבֹאוּ אֶל נֹחַ אֶל הַתֵּבָה שְׁנַיִם שְׁנַיִם מִכׇּל הַבָּשָׂר אֲשֶׁר בּוֹ רוּחַ חַיִּים. (טז) וְהַבָּאִים זָכָר וּנְקֵבָה מִכׇּל בָּשָׂר בָּאוּ כַּאֲשֶׁר צִוָּה אֹתוֹ אֱ-לֹהִים וַיִּסְגֹּר י"י בַּעֲדוֹ. |
מן הטבלה לעיל, ניתן לראות כי הפיסקה הראשונה קצרה הרבה יותר ומהווה תיאור פשוט לאירועי היום, כחלק מסיפור המבול הכללי. אולם, אפילו בשביל תורה גדושה בסיפורים בעלי חשיבות, אין זה אירוע רגיל, אלא סיפור בעל חשיבות היסטורית ומימדים קוסמיים. בעוד הציוויליציה כולה מושמדת, ה' מקיים את בריתו עם נח, ובכך מאפשר את איכלוס העולם מחדש דרכו ודרך אלו שהיו בתיבה. הודות לחשיבות היוצאת מן הכלל של המאורע הזה, הפיסקה השנייה באה לסקור את המאורע ולהצהיר על חשיבותו באמצעות הוספת פרטים רבים החסרים בפסוקים הקודמים:
- הביטוי הנדיר והדרמטי "בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה" בא להדגיש את אופיו ההיסטורי של המאורע, והופעתו כאן מקבילה להופעתו הן בסקירת ברית המילה של אברהם (בראשית י"ז:כ"ו-כ"ז), והן ביציאת מצריים (שמות י"ב:מ"א,נ"א). בשני המקרים הנוספים הללו, ישנה חזרה על אירוע שכבר הוזכר בלשון חגיגית יותר על מנת להגיש את חשיבותו של המאורע ואת קיום הברית.
- היום והחודש המדוייקים מצויינים – "בַּחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי בְּשִׁבְעָה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ". יש לציין כי המבול הינו האירוע היחיד בכל ספר בראשית אשר מצויין בתאריכו המדוייק.
- השמות של שלושת בניו של נח "וְשֵׁם וְחָם וָיֶפֶת מפורטים כאן. זהו המקום היחיד בסיפור המבול עצמו בו הם מצויינים בשמם, ולא בתיאור הכללי יותר "בני נח".
- הפיסקה מסתיימת בהתערבותו של ה' באופו אישי, "וַיִּסְגֹּר י"י בַּעֲדוֹ", ה' מקיים את הבטחתו להציל את נח.
הפיסקה השנייה נכתבה מתוך הנגדה מכוונת לפיסקה הראשונה. כך, בניגוד לצורה הסטנדרטית של "וַיָּבֹא נֹחַ" בפיסקה הראשונה, הפיסקה השנייה משתמשת בלשון העבר "בָּא נֹחַ". על רקע הבנה זו, הפיסקה השנייה אינה חזרה מיותרת על הראשונה, אלא נכתבה בכוונה לאחר הראשונה על מנת להדגיש את חשיבותו של המאורע.27
מסקנה
הניתוח לעיל הינו ניסיון להסביר את הכפילויות ואת הסתירות שבסיפור המבול. הניתוח בחן את המסקנות של גישת ביקורת המקרא והצביע על החולשות שבהן. רבות מן הכפילויות אותם מבקרי המקרא ניסו להסביר, בכל זאת נותרו בתוך כל אחד מן המקורות בפני עצמו. בנוסף, הניתוח של מבקרי המקרא יצר בעיות חדשות, שכן המקורות, כשהם נבחנים במבודד זה מזה, מכילים פערים וסתירות, ולכן צריך להניח שהעורך עבד באופן מאוד לא עקבי.
הפתרון הספרותי החלופי משכנע הרבה יותר. מתוך הבנת אופייה האחדותי של התורה ומבנה יחידותיה הנפרדות, ניתן לראות כי בראשית ו':א'-ח', וו':ט'-י"ג, מהווים יחידות נפרדות עם מטרות שונות, ולא פשוט חוזרות זו על זו. בעוד בו':א'-ח' ישנו סיכום של מעשה הבריאה, והדגש המרכזי הוא על ביטול הבריאה, ו':ט'-י"ג מהווה פתיחה לסיפור המבול ולהצלתו של נח. תזמון הסיפור המקראי מדגיש שמה שנדמה ככפילויות וכסתירות הוא למעשה תוצאה של התפתחות עלילתית. ההוראות בפרקים ו' וז' אינן תיאורים חלופיים של אותו הסיפור, אלא ציווים נפרדים שנאמרו במרחק של חודשים או אפילו שנים. מעבר הזמן מסביר את החפיפה החלקית בין הפקודות, בעוד ההקשרים השונים בתוכם הפקודות מופיעות, מדגישים את ההבדלים ביניהם.
בחינה מקרוב של השפה ושל הדקדוק מאששת את המסקנות הללו, וכן פותרת סתירה נוספת המתקיימת בין תיאורים שונים של מספר החיות בתיבה. מאחר ו"שְׁנַיִם" ו"שְׁנַיִם שְׁנַיִם" הינם ביטויים נפרדים, הפסוקים למעשה פועלים יחד בהרמוניה, ולא מהווים חזרה מיותרת. לבסוף, רגישות ספרותית חושפת שלעיתים, חזרתיות הינה כלי מכוון על מנת להדגיש ולהבליט. מאחר והמאורעות הללו הינם בעלי חשיבות היסטורית יוצאת דופן, התורה מוסיפה סקירה מיוחדת שלהם. כך, בעזרת הבנה של האלמנטים הספרותיים של המקרא, רוב הסתירות והכפילויות נפתרות, ונותר טקסט לכיד אך שאינו חד מימדי.